Провадження №2/235/550/24
Справа №235/1864/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 липня 2024 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Москаленко О.І.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ДП « ВК « Краснолиманська» про визнання припиненим трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов`язання безоплатно надати вугілля на побутові потреби,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП « ВК « Краснолиманська» про визнання припиненим трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов`язання безоплатно надати вугілля на побутові потреби. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 22.10.2020 р. перебуває у трудових відносинах з відповідачем по справі.

04.10.2023 р. ним була подана заява про звільнення його за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Оскільки станом на 09.10.2023р. заява про його звільнення не розглянута, позивач, посилаючись на ст. 21 КЗпП України, ч. 3 ст. 38 КЗпП України ч.1 ст. 39 КЗпП України, просить визнати припиненим трудовий договір за п. 2 ст. 40 КЗпП з 04 жовтня 2023 року.

У зв`язку з тим, що відповідач ТОВ «Краснолиманське» не сплачував йому заробітну плату, не забезпечував його безоплатним вугіллям просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі та зобов`язати безоплатно надати вугілля на побутові потреби за весь час роботи за 2020, 2021,2022,2023 роки у кількості 5,9 тон за кожен рік, яке має відповідати вимогам Національного стандарту України « Вугілля кам`яне та антрацит для побутових потреб « ДСТУ 7146:2010.

В подальшому представник позивача уточнив свої позовні вимоги, а саме просив визнати припиненим трудовий договір ОСОБА_1 з ДП « ВК «Краснолиманська» з 04.10.2023 р.; стягнути з ДП « ВК «Краснолиманська» на його користь заборгованість по заробітній платі за червень 2021 р.- в сумі 205,07 грн., липень 2021 р.- 2232,08 грн., та за період з серпня 2021 р.- березень 2023 р.- в розмірі 2/3 тарифної ставки гірника очисного забою 5 розряду; зобов`язати безоплатно надати вугілля на побутові потреби за весь час роботи за 2020, 2021,2022,2023 роки у кількості 5,9 тон за кожен рік, яке має відповідати вимогам Національного стандарту України « Вугілля кам`яне та антрацит для побутових потреб « ДСТУ 7146:2010. ( а. с. 130-131) .

Представник відповідача ДП « ВК «Краснолиманська» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за червень 2021 р.- в сумі 205,07 грн., за липень 2021 р.- в сумі 2232,08 грн., в загальній сумі 2437,15 грн.

Позовні вимоги в частині визнання припиненим трудовий договір між позивачем та відповідачем з 04.10.2023 р. за п. 2 ст. 40 КЗпП України вважає незаконним та необґрунтованими. Зазначив, що 11.10.2023 р. на адресу підприємства за допомогою засобів поштового зв`язку надійшов лист з ТТН 17 8 від ОСОБА_1 із заявою про його звільнення з 04.10.2023 р. за п. 2 ст. 40 КЗпП України та додатком у вигляді завіреної ним копії довідки про стан здоров`я за № 1719/3 (протокол № 187) від 02.10.2023 р, в якій зазначено про місце роботи позивача ТОВ « Краснолиманське». Позивачу було направлено відповідь, в якій роз`яснено про необхідність надати оригінал довідки ЛКК та довідку з уточненими даними про місце роботи. Отримавши відповідь, позивач проігнорував рекомендації відповідача.

Відповідачем надається довідка на підтвердження того факту, що позивач протягом 2020-2023 роки не звертався до відповідача із заявою про включення його до списків на отримання вугілля на побутові потреби у відповідний рік, тому підприємство не мало підстав для включення позивача до списків працівників на безоплатне забезпечення вугіллям за цей період. Окрім того, позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 20.10.2020 р., тому у нього не було права на отримання безоплатного вугілля за 2020 рік. Просив в частині позовних вимог : про визнання припиненням трудового договору та забезпечення безоплатним вугіллям відмовити. ( а.с. 95-98).

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій вказав, що зазначення в довідці про стан здоров`я місце роботи ТОВ « Краснолимасньке» замість ДП « ВК «Краснолимаснка» не має вирішального значення. Довідка про стан здоров`я № 1719/3 ЛКК підтверджує наявність протипоказань для продовження роботи у шкідливих умовах, а заява позивача від 04.10.2023 р. є волевиявленням при небажанням продовжувати роботу у шкідливих умовах.

10.10.2023 р. представник позивача рекомендованим поштовим відправленням направив на адресу відповідача заяву про надання ОСОБА_1 безоплатного вугілля на побутові потреби за 2020 -2023 роки, розглянути заяву від 04.10.2023 р. та видати наказ про звільнення, виплатити наявну заборгованість по заробітній платі, проте відповідач проігнорував законні вимоги позивача. ( а. с. 41-42).

Представник відповідача надав доповнення до відповіді на відзив, зазначивши, що підприємство відповідача в період з серпня 2021 р. по березень 2023 р. працювало в штатному режимі, в стані простою не перебувало. ( а. с. 137-138).

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати без їх участі ( а. с. 123,125).

Представник відповідача ДП « ВК «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а.с. 126).

Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем ДП « ВК « Краснолиманська» з 22.10.2020 р. ( а. с. 15).

11.10.2023 р. на адресу підприємства надійшли заява позивача на ім`я директора ДП «ВК «Краснолиманське» про звільнення його з 04.10.2023 р. за станом здоров`я на підставі висновку ЛКК № 187 від 02.10.2023 р. відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України з проведенням повного розрахунку ( а. с. 11, 101, 103 зв.) та довідка про стан здоров`я № 1719/3 ЛКК, відповідно до якої ОСОБА_1 згідно рішення ЛКК від 02.10.2023р. протипоказано фізичне перенавантаження, праця в підземних умовах, переохолодження, тривала хода. ( а. с. 104,116).

Листом ДП « ВК «Краснолиманська» за № 0-1/11-252/8 від 20.10.2023 р. зазначено про неможливість задовольнити вимогу позивача про звільнення за станом здоров`я, оскільки в довідці про стан здоров`я невірно вказано місце роботи, та не долучено оригінал довідки ( а.с. 105).

Згідно довідки ДП « ВК «Краснолиманська» за період роботи на підприємстві з 20.10.2020 р. по теперішній час ОСОБА_1 в головну касу підприємства на включення його в списки працівників на отримання побутового вугілля не звертався, документів стосовно права на отримання побутового вугілля не надавав. ( а.с. 106).

Згідно довідки ДП « ВК «Краснолиманська» за № 01/11-39/19 від 22.02.2024 р. ДП «ВК «Краснолиманська» має перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 2437,15 грн., у тому числі за червень 2021 р.- в сумі 205,07 грн., за липень 2021 р.- 2232,08 грн . Суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів. ( а. с. 107).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника встановлено статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 43-1, і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України).

Припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Серед підстав припинення трудового договору є і розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38 та 39 КЗпП). Так, зокрема, за загальним правилом працівник має право припинити трудові відносини, повідомивши про це роботодавця заявою за два тижні до відповідної дати.

Натомість ч. 3 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Заява про звільнення за власним бажанням повинна містить вимогу про проведення остаточного розрахунку в строки, передбачені ст. 116 КЗпП, та повинна бути подана до адміністрації підприємства.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності волевиявлення двох сторін на припинення трудового договору за угодою сторін. ( ст. 36 КЗпП України)

Так само відсутні докази на підтвердження наявності належно оформленої заяви позивача про розірвання трудового договору за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про припинення трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України ( а. с. 11).

Пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані саме власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Частина друга статті 40 КЗпП України передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»(зі змінами та доповненнями) при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України невідповідність за станом здоров`я займаній посаді або виконуваній роботі може бути підставою для звільнення при наявності не тимчасової, а тільки повної чи часткової сталої втрати працездатності.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я.

Так, згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2695-XII працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Неможливість належного виконання трудових обов`язків за станом здоров`я повинна бути підтверджена медичним висновком.

Отже, роботодавцеві надано право самостійно визначати невідповідність займаній посаді за станом здоров`я, але при наявності відповідного медичного висновку з підтвердженням повної чи часткової втрати працездатності.

З наданої позивачем довідки не вбачається, що у позивача змінився стан здоров`я внаслідок виконуваній роботі саме на ДП « ВК «Краснолиманська» або відбулася втрата працездатності на підставі відповідного висновку МСЕК.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подана заява позивачем про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП в даному випадку правового значення для вирішення спору не має, оскільки, по-перше, нормою п. 2 ст. 40 КЗпП України визначені підстави розірвання трудового договору з ініціативи саме роботодавця, а не працівника, тобто ініціатором розірвання трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України може виступати лише роботодавець, а не працівник, по -друге, його заява від 04.10.2023 р. не оформлена належним чином, тому не є підставою для розгляду відповідачем питання ( його заяви) про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання припиненим трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, то суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити роботодавця чи бригадира, майстра або посадових осіб.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження встановлення на підприємстві режиму простою в період з серпня 2021 р. по березень 2023 р., підприємство працювало в штатному режимі.

Як вбачається з довідки ДП « ВК «Краснолиманська» за № 01/11-39/19 від 22.02.2024 р. заборгованість по заробітній платі, яку має підприємство перед позивачем, в загальному розмірі становить 2232,08 грн. ( а. с. 107), й відповідно ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимоги про забезпечення вугіллям на побутові потреби, то суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, третьої статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Угода укладається на національному, галузевому, територіальному рівнях на двосторонній або тристоронній основі: на національному рівні - генеральна угода; на галузевому рівні - галузеві (міжгалузеві) угоди; на територіальномурівні - територіальні угоди.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до частин першої та одинадцятої статті 9 Закону України «Про колективні договори та угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Пунктом 8.7 Колективного договору ДП « ВК « Краснолиманська» зазначено , що

працівники підприємства забезпечуються вугіллям відповідно до Галузевої угоди ( п. 12.10 Галузевої угоди , Постанови КМУ № 462 від 14.04.2004 року).

Згідно п. 12.10.3 Галузевої Угоди безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тон на рік на будинок або квартиру. Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 01 по 15 грудня, станом на 01 грудня, підписуються за згодою з профкомом керівником підприємства, головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше складаються додаткові списки.

Згідно п. 3.5 Положення про організацію виписки та вивозу вугілля населенню по ДП « ВК « Краснолиманська» від 15.03.2012 р. виписка талонів на безоплатне отримання вугілля проводиться старшим касиром підприємства відповідно до затвердженого списку та переліку документів ( довідка про стан сім`ї, прописка тощо) два рази на рік.

В матеріалах справи дійсно міститься заява представника позивача від 10.10.2023 р. з проханням забезпечити позивача вугіллям ( а. с. 114), проте відсутні докази на отримання відповідачем вказаної заяви, оскільки додані квитанції Укрпошти не підтверджують факту отримання такої заяви відповідачем.

Окрім того, позивачем не додано доказів на підтвердження подання ним переліку документів до такої заяви, які є підставою для виписки вугілля, що передбачено вищевказаними правовими нормами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем його права, правомірність набуття якого встановлюється нормами законодавства.

Враховуючи той факт, що предметом даного спору є, у тому числі, вимоги про забезпечення безоплатним побутовим вугіллям, тобто порушення, як вважає позивач права на отримання гарантованих державою соціальних пільг, тобто відповідно до норм діючого законодавства не було доведено позивачем , що його право на отримання безоплатного вугілля було порушено з боку відповідача, тобто не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його звернення до відповідача із заявою з переліком необхідним документів, які є підставою для виписки вугілля.

Як вбачається з матеріалів справи за період з 20.10.2020 р. по теперішній час ОСОБА_1 т. № 2843 в головну касу підприємства на включення його в списки працівників на отримання побутового вугілля не звертався. Заяву і документи, що є підставою для виписки вугілля, не надавав. ( бухгалтерська довідка від 14.03.2024 р.) ( а. с. 106).

За таких обставин позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача надати безоплатне вугілля за весь час роботи у кількості 5.9 т. за період з 2020- 2023 роки, яке має відповідати вимогам Національного стандарту України « Вугілля кам`яне та антрацит для побутових потреб» ДСТУ 7146:2010 задоволенню не підлягають за недоведеністю позивачем порушення його прав.

Оскільки позовні вимоги задоволені в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 858,88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 21 , ч. 1 ст. 36, ст. 38, п. 2, п. 4 ст. 40 КЗпП України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП « ВК « Краснолиманська» про визнання припиненим трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов`язання безоплатно надати вугілля на побутові потреби вимог задовольнити частково.

Стягнути з ДП « ВК « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 2232,08 грн. ( сума визначена після утримання обов`язкових податків і зборів).

Стягнути з ДП « ВК « Краснолиманська» на користь держави судовий збір в сумі 858,88 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

Відповідач: ДП « ВК « Краснолиманське» , , м. Родинське, вул. Перемоги, 9

Суддя: