КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/8819/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/4050/22

05 вересня 2024 року Київський апеляційний судв складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Аббасової Н. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабич Олена Миколаївна про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабич О.М. про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років у м. Києві помер рідний брат позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка ОСОБА_2 була дружиною померлого, шлюб між ними було зареєстровано 28 липня 2018 року Шевченківським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1463.

На час реєстрації шлюбу померлому ОСОБА_3 було 56 років, а відповідачці 50 років, до укладення шлюбу вони були знайомі близько з 30 років.

Відповідно до свідоцтва про спадщину за законом № 31-8575 від 09.11.2005 року позивачу належить частина квартири АДРЕСА_1 , яка була успадкована позивачем після смерті матері - ОСОБА_4 .

Інша частина квартири належала померлому ОСОБА_3 , проте за життя не була ним оформлена належним чином.

Відповідач звернулась до приватного нотаріуса Бабич О.М., після чого було відкрито спадкову справу № 68466685 від 13.10.2021року , а 02 лютого 2022 року позивач також подав заяву про прийняття спадщини.

На думку позивача, відповідач не може бути спадкоємцем, тому що її шлюб з ОСОБА_3 є недійсним, оскільки був укладений без реального наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Вони проживали окремо, не вели спільного господарства, у них був окремий бюджет, вони не бажали народження дітей, не купували спільні речі як подружжя. Крім того, позивач наголошує на віці подружжя, коли було зареєстровано шлюб.

На думку позивача, відповідач не приймала ніякої участі у житті ОСОБА_3 , оскільки останній більшу частину життя проводив у колі родини позивача, який підтримував брата матеріально та оплачував комунальні послуги за утримання квартири. Як вказує позивач, у нього були близькі відносини з братом, проте він ніколи не повідомляв про укладення шлюбу з ОСОБА_2 . Окрім цього, відповідачка, як дружина не проявляла турботи щодо стану здоров`я чоловіка, не забезпечила йому належне лікування, сімейну турботу та підтримку.

Також позивач звертає увагу суду на причину смерті, зазначену у довідці про смерть № 1074 від 06.09.2021 року - виразкова хвороба 12-палої кишки з перфорацією виразки. Розлитий перитоніт. На думку позивача, це також вказує на те, що якби ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були дійсно сім`єю і їхній шлюб носив справжній характер, то дружина мала б потурбуватися про стан здоров`я чоловіка забезпечити йому належне лікування. Після смерті брата відповідач не надала навіть можливості позивачу як брату з ним попрощатися, а відразу спалила його тіло.

Оскільки смерть ОСОБА_3 здалась позивачу дивною, він звернувся до органів поліції для встановлення істини щодо причин смерті брата, що підтверджується витягом з ЄРДР. Також позивач вказує на той факт, що після укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було видано два примірники свідоцтва про одруження, що додатково свідчить про відсутність намірів жити подружнім життям.

Позивач вважає, що наміром одруження ОСОБА_2 з ОСОБА_3 була саме квартира і відповідно спадщина, при цьому, чи була надана добровільна згода на цей союз ОСОБА_3 - не відомо.

Враховуючи тривалі відносини відповідача та брата позивача до шлюбу, відсутність доказів їх спільного проживання як чоловіка та дружини, створення сімейних відносин на почуттях взаємної любові та поваги, у сукупності з даними, що відповідач не лікувала ОСОБА_3 від хвороби, спалила його тіло, навіть не давши змоги побачити, позивач вважає, що шлюб між ними був укладений без наміру створити сім`ю. Крім того, на думку позивача, квартира ОСОБА_3 була у занедбаному стані, з великими боргами за комунальні витрати, у самій квартирі був відсутній жіночий одяг та жіноче приладдя.

У зв`язку з викладеним, позивач просить:

-визнати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 липня 2018 року Шевченківським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1463 - недійсним;

-усунути ОСОБА_2 від права спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабич О.М. про визнання шлюбу недійсним та усунення від права на спадкування.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів відсутності у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя. Доводи позивача про те, що подружжя не проживало разом, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, є припущеннями позивача, які не підтверджені належними та допустимими доказами Посилання позивача на те, що він не був обізнаний про одруження брата не дає підстав для визнання шлюбу недійсним.

Враховую, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є дійсним, то відсутні підстави для усунення останньої від права на спадкування після смерті чоловіка.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 29 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Вказує, що судом не було належним чином досліджено наявні в матеріалах справи докази, не встановлено фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, безпідставно відхилені доводи позивача та надані ним документи, а враховано лишу думку відповідача та взято до уваги лише покази свідків зі сторони відповідача.

В судове засідання з`явився позивач та його представник ОСОБА_5 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13 вересня 2021 року.

28 липня 2018 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 1463.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина.

13 жовтня 2021 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася дружина померлого ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 з такою ж заявою звернувся брат померлого ОСОБА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки від 28 грудня 2021 року КВ-2021№ 54374, виданої КП КМР «КМ БТІ», 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_3 : 1/2 частини - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською райдержадміністрацією м. Києва 04.06.1996 року, розпорядження № 13708, зареєстрованого в Бюро 24.06.1996 року, за реєстровим № 133; 1/4 частини - на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Київською державною нотаріальною конторою 09.11.2005 року, № 21-8574, зареєстрованого в Бюро 07.12.2005 року, за реєстровим № 133.

Як пояснила у судовому засіданні свідок відповідача ОСОБА_7 , вона працювала разом із ОСОБА_3 в АТ «Альфа Банк», де він був водієм. Знайома з ОСОБА_3 була з березня 2011 року та була обізнана, що він проживав з ОСОБА_2 . Вона була обізнана про одруження ОСОБА_3 , оскільки як керівник відпускала його на цей день з роботи. Також вона була обізнана про те, що ОСОБА_3 купував для ОСОБА_2 речі та подарунки, вони вели спільне господарство. Як зазначила свідок, вона знала з розповідей ОСОБА_3 , що у нього погані стосунки з братом.

У судовому засіданні свідок відповідача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пояснила, що вона з 1979 року дружила з ОСОБА_2 та проживає з нею в одному будинку. Свідок вказала, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_2 з 1994 року за адресою проживання останньої. Свідок також вказала, що їй відомо про те, що у 2018 році ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розписалися. Свідок також пояснила про теплі сімейні стосунки подружжя та про те, що похованням ОСОБА_3 займалась ОСОБА_2 .

Надані позивачем нотаріально посвідчені заяви свідків, суд першої інстанції не прийняв до уваги як належний доказ, оскільки вони не відповідали вимогам ЦПК України, а для надання особистих пояснень під присягою суду свідки не з`явились.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу (частини перша-друга статті 24 СК України).

Сімейний союз жінки та чоловіка після реєстрації шлюбу породжує певні правовідносини між подружжям, породжує взаємні права і обов`язки. Виникають особисті немайнові та майнові відносини, наявність певних прав і обов`язків подружжя для забезпечення і реалізації прав членів сім`ї.

Відповідно до частини другої статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена (стаття 42 СК України).

У разі пред`явлення позову особою, яка вважає, що були порушені її права у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу слід встановити в чому таке порушення полягає.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини перша, друга статті 41 СК України).

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.

Відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Слід зазначити, що фіктивність шлюбу характеризується відсутністю наміру сторін створити сім`ю, тобто, як і будь-який правочин, може бути визнаний фіктивним, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що оспорюваний ним шлюб є фіктивним, оскільки відповідачка не мала на меті створювати сім`ю з його братом, зареєструвала з ним шлюб з метою набути право власності на все належне йому майно після смерті. Внаслідок укладення фіктивного шлюбу його право порушене, оскільки він позбавлений можливості успадкувати належну його братові частку у квартирі, яка входить до складу спадщини після його смерті.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані норми права, належним чином встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження фіктивності шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , не довів відсутність у відповідача реального наміру створити сім`ю з ОСОБА_3 і набути прав та обов`язків подружжя. Само по собі посилання позивача, що метою укладення шлюбу для відповідача було отримання спадщини не є підставою для визнання шлюбу недійсним.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року

Головуючий: Судді: