Провадження № 2-о/537/56/2024
Справа № 537/1047/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Дьяченко В.Ю.,

представника заявника Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Гальченко М.В.,

представника заінтересованої особи КП «Квартирне управління» Стебло О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за участі заінтересованої особи Комунального підприємства «Квартирне управління», про визнання спадщини відумерлою,

у с т а н о в и в:

Короткий зміст заяви.

Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області (далі Кременчуцька міська рада) звернулася до суду в окремому провадженні із заявою, за участі заінтересованої особи КП «Квартирне управління», в якій просила визнати відумерлою спадщину, яка складається житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просили передати вказану квартиру, як відумерлу спадщину, у власність територіальної громади м. Кременчука Полтавської області, в особі Кременчуцької міської ради.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_1 відкрилася спадщина на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй за життя на праві власності. Станом на березень 2024 року спадщина, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , ніким не прийнята: спадкова справа не заводилася, відомості у Спадковому реєстрі відсутні, інші особи не проживали (не мали зареєстрованого місця постійного проживання) разом зі спадкодавцями на момент відкриття спадщини, що вказує на відсутність спадкоємців за заповітом чи за законом. За таких обставин Кременчуцька міська рада звернулася до суду в окремому провадженні із заявою, в якій просили визнати відумерлою спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_1 , та передати її у власність територіальної громади.

Рух справи.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. (а.с.18).

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник заявника Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Гальченко М.В. та представник заінтересованої особи КП «Квартирне управління» Стебло О.П. просили задовольнити подану заяву про визнання відумерлою спадщини ОСОБА_1 , з викладених у ній підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що листом Відділу ДРАЦС у м. Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції №1017/20.13-028 від 07.12.2023 року повідомлено, що в архіві відділу знаходяться актові записи про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , №1379 від 02.06.2020 року. (а.с.4).

Житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2003 року, видане Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою, що підтверджено довідкою Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 30.11.2023 року. (а.с.5).

В житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знята з реєстрації 02.06.2020 року у зв`язку зі смертю, станом на 13.12.2023 року інші особи не зареєстровані, що підтверджено довідкою ТОВ «КК «Будсервіс» від 11.12.2023 року, листом Кюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полатвської області №7745/0127 від 15.12.2023 року (а.с.7, 8).

Згідно з витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75035093 від 07.12.2023 року, щодо ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня інформація у спадковому реєстрі. (а.с. 6).

Проте згідно з листом КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №01-10/236 від 21.03.2024 року, замовником поховання ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , був ОСОБА_2 (з його слів пасинок померлої). ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 27.01.1998 року Крюківським РВ УМВС України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_2 . (а.с.37).

Після смерті ОСОБА_1 оплачуються комунальні послуги надані у Квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня заборгованість по оплаті комунальних послуг, що підтверджено листами КП «Теплоенерго» №12-08/545 від 21.03.2024 року, КП «Кременчукводоканал» №23/2043 від 21.03.2024 року, ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» №01-03/291 від 21.03.2024 року (а.с.28-36).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка за життя була зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . На момент відкриття спадщини зі ОСОБА_1 не були зареєстровані інші особи. Похованням ОСОБА_1 займався ОСОБА_2 (з його слів пасинок померлої). Після смерті ОСОБА_1 сплачуються комунальні послуги, надані в належну померлій квартиру, зокрема за утримання прибудинкової території, опалення, водопостачання та водовідведення, підігрів води. Разом з тим, спадкова справа щодо майна померлої ОСОБА_1 станом на 07.12.2023 року не заводилася. Заявник Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області не залучила та не просила суд залучити до участі у справі про визнання спадщини відумерлою заінтересовану особу ОСОБА_2 , який ховав спадкодавця і вказував на наявність між ними сімейних стосунків.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина перша статті 1258 ЦК України).

Частиною першою статті 1261 визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст.1263 ЦК України, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

За ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Відповідно до ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення . У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до частини першої, другої статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

За правилом частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з положеннями статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1,6ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

За змістом пунктів 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року№296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268ЦКУкраїни підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц.

Аналогічно стосується і місця реєстрації та місця фактичного проживання спадкоємця зі спадкодавцем для визначення місця проживання спадкоємця на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Разом з тим чинне законодавство пов`язує можливість прийняття спадщини не тільки з фактом подання заяви про прийняття спадщини, а і з самим фактом проживання за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 8 частини 2 статті 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання спадщини відумерлою.

В ст. 294 ЦПК України встановлено порядок розгляду справ окремого провадження. Так, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Порядок розгляду судом справ про визнання спадщини відумерлою передбачено Главою 9 Розділу VI ЦПК України.

Згідно зі статтею 335 ЦПК України, у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

З огляду на наведені правила розгляду заяв про відумерлість спадщини заявник зобов`язаний був зазначити та надати до суду докази не тільки щодо відсутності заяв про прийняття спадщини спадкоємцями, а і щодо відсутності фактів, за якими особи могли вважатися такими, які прийняли спадщину, зокрема, в наслідок спільного проживання з померлою особою на час відкриття спадщини.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 205/2330/17 (провадження № 61-1354св19).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проте як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на те, що померлу ОСОБА_1 похоронив ОСОБА_2 , з його слів пасинок померлої. І після смерті ОСОБА_1 сплачуються комунальні послуги, надані у житлове приміщення, яке є її спадковим майном. І такий факт свідчить, що ОСОБА_2 , як спадкоємець четвертої черги щодо майна померлої ОСОБА_1 , міг прийняти спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. А відповідно суд вбачає у справі щодо визнання відумерлою спадщини померлої ОСОБА_1 . нявність спору про право на її спадщину.

Незважаючи на наведене, заявник Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області не залучили до участі у справі заінтересованою особою ОСОБА_2 . Таким чином заявником порушено вимоги ст. 337 ЦПК України, за якою справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб, оскільки унеможливлено встановлення істини у справі, повний та об`єктивний розгляд справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі № 638/4/19, провадження №61-18132св19, нормами процесуального законодавства не передбачено права суду за власною ініціативою залучати до участі у справі заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження є те, що під час вирішення цього питання не встановлено існування спору про право цивільне.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи, що під час розгляду справи суд встановив можливим наявність спадкоємця четвертої черги за законом щодо майна померлої ОСОБА_1 , який прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодацем на час відкриття спадщини - ОСОБА_2 , проте він не був залучений заявником до участі у справі як заінтересована особа, то суд вбачає наявним спір про прав на спадщину померлої ОСОБА_1 , що відповідно до ст.294 ЦПК України є підставою для залишення без розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне заяву Кременчуцької міської ради про визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 293, 294, 315, 316, 338 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Заяву Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, за участі заінтересованої особи Комунального підприємства «Квартирне управління», про визнання спадщини відумерлою, залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали виготовлений 28.05.2024 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.