КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/605/13-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9611/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Литвинової І.В., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження шляхом заміни стягувача його правонаступником при виконанні виконавчого документа у справі за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» про видачу виконавчого листа для примусового виконання рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 69/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року директор ТОВ «ФК «Гефест» звернувся до суду з заявою про заміну стягувача АТ КБ «Правекс-Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому листі, виданого Печерським районним судом м. Києва відносно ОСОБА_1 на підставі рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі № 69/12 (а.с. 68).

Заява обґрунтована тим, що 29 травня 2012 року рішенням Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 69/12 задоволено позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року в розмірі 28 364 332,89 грн. та 23 800,00 грн. витрат по оплаті третейського збору, що разом складає суму коштів в розмірі 28 388 132,89 грн.

22 лютого 2013 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/605/13-ц видано ПАТ УБ «Правекс-Банк» виконавчий лист згідно з вищезазначеним рішенням Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі № 69/12.

19 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір № 20191219 про відступлення прав вимоги, відповідно до п. 2.1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників поручителів за кредитними договорами та договорами забезпечення, вказаними у реєстрах.

Реєстр боржників до договору № 20191219 про відступлення прав вимоги від 19 грудня 2019 року містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 , що виникли на підставі кредитного договору № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року.

В свою чергу, ТОВ «ФК «Авістар» володів правами вимоги на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26 травня 2017 року, що був укладений з ПАТ КБ «Правекс Банк» та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чернелюх Л.В., реєстровий номер 426, 427 (а.с. 68).

У відзиві на заяву про заміну стягувача у виконавчому листі представник ОСОБА_1 - адвокат Карнаух Т.М. просила відмовити у задоволенні вказаної заяви. Посилалась на те, що заявник не надав належні та допустимі докази на підтвердження набуття права вимоги до боржника за кредитним договором, а отже, не довів факт матеріального правонаступництва за кредитним договором, який би зумовлював обґрунтованість процесуального правонаступництва за виконавчим листом.

Звертала увагу, що заявник надав до суду копію договору про отримання права вимоги від фінансової установи ТОВ «ФК «Авістар», а не від ПАТ КБ «Правекс Банк». При цьому, жодних доказів, які підтверджують законність переходу права вимоги за кредитним договором від ПАТ КБ «Правекс Банк» до ТОВ «ФК «Авістар», заявником не надано.

Вказувала, що надана копія договору відступлення та додаток № 1 не засвідчені належним чином, текст договору відступлення права вимоги додано у практично нечитабельному вигляді через дрібний шрифт та низьку якість фотокопій деяких сторінок, додаток № 1 є набором окремих листків, де таблична форма, персональні дані боржника та підписи сторін викладені на окремих не нотаріальних бланках, що викликає сумніви у цілісності наданого документу. Крім того, заявником не надано доказів оплати за права вимоги за договором відступлення, що свідчить про ненадання достовірних доказів переходу права вимоги.

Також, посилалась на те, що виконавчий лист видано на стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором у розмірі 28 364 332 грн. 89 коп., однак, у наданих заявником документах, зазначений розмір вимоги, що передається в розмірі 26 483 932 грн. Тобто, задоволення заяви про заміну сторони безпідставно надасть йому право вимоги до боржника у більшому розмірі, ніж зазначений у документах, якими заявник обґрунтовує заяву. Зазначала, що заявником не повідомлено боржника у письмовій формі про відступлення права вимоги за кредитним договором, а також не надано до суду всі зазначені у розділі 9 договору відступлення додатки.

Крім того, 16 жовтня 2013 року виконавча служба відмовила у відкритті виконавчого провадження, а заявником пропущено строк звернення до суду з заявою про заміну стягувача, який не може перевищувати строк, встановлений законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання (89-92).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року заяву задоволено. Замінено стягувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Гефест» при виконанні виконавчого документа у справі за заявою ПАТ КБ «Правекс-Банк» про видачу виконавчого листа для примусового виконання рішення Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» у справі № 69/12 за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року(а.с. 122, 126-128).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 18 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Карнаух Т.М. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвали нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну сторони у виконавчому листі (а.с. 130-138).

В апеляційній скарзі зазначала, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не дослідивши повною мірою та не надавши правової оцінки доказам, наданим учасниками справи, а також визнав встановленими обставини, які мають значення для справи, які насправді є недоведеними. Судом не взято до уваги висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, а саме правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20), в якому йдеться про те, що «якщо після відкриття провадження за скаргою/заявою на судове рішення, поданою особою, яка вважає себе правонаступником позивача у спірних правовідносинах, буде встановлено, що така особа не набула прав та обов`язків правопопередника, суд своєю ухвалою закриває відповідне провадження на підставі визначеної процесуальним законодавством норми. У випадку коли ставиться питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні, встановлення судом обставин відсутності переходу прав від правопопередника до правонаступника буде мати процесуальним наслідком відмову в задоволенні відповідної заяви. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису». Особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір. Отже, підставою для заміни стягувача у виконавчому листі, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Однак, незважаючи на вищенаведений висновок Верховного Суду, суд виніс оскаржувану ухвалу без належного з`ясування обставин переходу до ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги до боржника за кредитним договором, для стягнення заборгованості за яким було видано виконавчий лист.

У мотивувальній частині ухвали суд повною мірою продублював положення та доводи, викладені заявником у заяві про заміну стягувача. Положення абзаців 4, 5 та 6 ухвали суду є ідентичними положенням абзаців 3, 4 та 5 заяви ТОВ «ФК «Гефест», що, за відсутності заперечень (незгоди) з боку суду, свідчить про визнання судом встановленим факту матеріального правонаступництва ТОВ «ФК «Гефест» за кредитним договором, що зумовлює і її процесуальне правонаступництво за судовим рішенням, винесеним у справі про стягнення заборгованості. Однак, визнання судом матеріального правонаступництва ТОВ «ФК «Гефест» в кредитному договорі не підтверджується достовірними та достатніми доказами, наданими учасниками справи.

Як випливає з наданої заявником копії договору про відступлення прав вимоги № 20191219 від 19.12.2019 року, ТОВ «ФК «Гефест» отримало право вимоги до боржника не від АТ «Правекс банк», право вимоги якого до боржника підтверджено судовим рішенням, а від ТОВ «Фінансова компанія «Авістар». Однак, заявник не подав до суду доказів переходу права вимоги до боржника за кредитним договором від АТ «Правекс Банк» до ФК «Авістар», посилання на який міститься у договорі відступлення. Більше того, ТОВ «ФК «Гефест» в абзаці 5 своєї заяви про заміну стягувача зазначило про відсутність у неї підтверджуючих документів, які стосуються права вимоги, а саме: договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26.05.2017 р., що начебто був укладений між АТ «Правекс Банк» та ФК «Авістар».

Крім того, з наданої ТОВ «ФК «Гефест» копії договору відступлення вбачається, що право вимоги до боржника за кредитним договором переходить до ФК «Гефест» тільки після повної оплати за придбані права вимоги. Проте, ФК «Гефест» не надано доказів проведення оплати за права вимоги згідно з договором відступлення на користь ФК «Авістар».

Також, суд, задовольнивши заяву ФК «Гефест» про заміну стягувача при виконанні виконавчого листа, зробив висновок про належність ФК «Гефест» права вимоги саме в такій сумі, хоча у наданих заявником документах зазначено розмір вимоги, який відступається і такий розмір становить 26 483 932 грн. 00 коп. В результаті такого висновку суду, який не відповідає обставинам справи, заявнику безпідставно надано право вимоги до боржника у більшому розмірі, ніж розмір права вимоги, зазначений у договорі відступлення.

Вказувала, що судом не взято до уваги та не надано належну правову оцінку доводам боржника про те, що АТ «Правекс Банк» в 2013 р. задовольнив свої вимоги до боржника за кредитним договором шляхом звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) нерухоме майно - комплекс будівель та споруд санаторію «Радон» загальною площею 13775.2 кв.м, місцезнаходження якого: АДРЕСА_1 . Зазначений факт було приховано заявником при подачі заяви про заміну стягувача у виконавчому листі, оскільки позбавило б останнього можливості позитивного розгляду поданої ним заяви з підстав невідповідності розміру одержаного права вимоги розміру заборгованості, яка підлягала стягненню за виконавчим листом. Відтак, розмір заборгованості, яка може бути стягнута з боржника після задоволення вимог АТ «Правекс Банк» шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку майно, є не встановленою судом обставиною, яка має важливе значення для вирішення справи та мала бути доведеною (підтвердженою) у ході судового розгляду заяви належними та допустимими доказами.

Посилалась на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У оскаржуваній ухвалі зазначається, що строки для пред`явлення виконавчого листа до виконання не підлягають врахуванню, оскільки не мають правового значення для вирішення процесуального питання заміни стягнення, в силу того, що таке питання про поновлення строків не ініційовано перед судом. При цьому, суд обґрунтував винесення оскаржуваної ухвали нормою матеріального права, яка не повинна застосовуватися до даних правовідносин, а саме - статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII), який набрав чинності з 05.10.2016 р. і не може бути застосований при вирішенні питання дотримання строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого у 2013 р. Адже, відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції, що діяла станом на дату видачі виконавчого листа та до втрати чинності Закону з підстав прийняття нового Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 р., що набрав чинності 05.10.2016 р., за винятком окремих положень, які були введені в дію 05.01.2017 р.) строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа становив один рік і закінчився 23 лютого 2014 р. Однак, при вирішенні питання про заміну стягувача у виконавчому листі суд не встановив, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження (і без його поновлення) не може вирішуватись питання про заміну стягувача у виконавчому документі (а.с. 130-138).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Карнаух Т.М. підтримала доводи скарги і просила її задовольнити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_2 був сповіщений врученням повідомлення його представника - адвоката Карнаух Т.М., ці обставини представник підтвердила в судовому засіданні. Заявник ТОВФК «Гефест» був сповіщений про розгляд справи апеляційним судом 18 липня 2024 року і 29 серпня 2024 року врученням повідомлень 20 червня 2024 року і 31 липня 2024 року, про що є відмітки працівників пошти про вручення адресату повідомлень суду. АТ КБ «Правекс-Банк» був завчасно повідомлений встановленим порядком (а.с. 171-179, 181-194, 197).

З метою забезпечення ТОВ ФК «Гефест» та інших учасників судового розгляду права взяти участь в розгляді справи апеляційним судом, колегія суддів 18 липня 2024 року оголошувала перерву до 29 серпня 2024 року (а.с. 189).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року позовну заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 28 364 332 грн. 89 коп. заборгованості за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02.10.2008 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» витрати по оплаті третейського збору у розмірі 23 800,00 грн. (а.с. 4-8).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 лютого 2013 року заяву ПАТ КБ «Правекс-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено. Постановлено видати ПАТ КБ «Правекс-Банк» виконавчий лист згідно рішення постійно діючого Незалежного третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» від 29 травня 2012 року у справі № 69/12 за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02.10.2008 р. в розмірі 28 364 332 грн. 89 коп., витрат по оплаті третейського збору в розмірі 23 800 грн., що разом складає суму коштів в розмірі 28 388 132 грн. 89 коп. (а.с. 56-57).

З супровідного листа Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року вбачається, що Печерським районним судом м. Києва на заяву від 25 березня 2013 року направлено один виконавчий лист у цивільній справі № 757/605/13-ц за заявою ПАТ КБ «Правекс-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду (а.с. 67).

19 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20191219, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3513 (а.с. 69-71).

Відповідно до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників та поручителів за кредитними договорами та договорами забезпечення, вказаними у реєстрах (п. 2.1.).

Відступлення новому кредитору прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2. договору, та з моменту підписання сторонами реєстру(ів) (Додатку № 2 до договору) (п. 2.2.).

Відповідно до п. 3.2. вказаного договору новий кредитор здійснює оплату ціни договору шляхом безготівкового переказу на рахунок первісного кредитора № UA 5000059 в день укладення цього договору.

У матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 20191219 від 19 грудня 2019 року, в якому зазначено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року в загальному розмірі 26 483 932 грн. (а.с. 72-74).

Питання процесуального правонаступництва врегульовано ч. 1 ст. 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Тому особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, в яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до ст. 55 ЦПК України заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного строку), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником, і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження

№ 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила (пункти 27-130), що реалізація процесуального правонаступництва повинна мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 740/1142/16-ц (провадження 61-10640св22) наведений правовий висновок, за яким, вирішення питання заміни сторони у виконавчому провадженні, виконавчий документ в якому повернуто без виконання, неможливе без вирішення питання про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Суди залишили поза увагою, що заявник при зверненні до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі не порушив питання щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення строків для виконання виконавчого листа, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється, або у виконавчому документі, строк пред`явлення до виконання якого закінчився.

Так, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо пред`явлення виконавчого листа до виконання. Крім того, до заяви про заміну стягувача у виконавчому листі заявником не надано даних щодо відкриття виконавчого провадження, а також не було заявлено про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Апеляційним судом здійснено перевірку за відкритими даними Автоматизованої системи виконавчого провадження та встановлено, що відсутні дані про наявність виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Правес-Банк» чи ТОВ «ФК Авістар».

Такі обставини щодо відсутності виконавчого провадження, де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Правес-Банк» чи ТОВ «ФК Авістар» підтверджуються наданими до районного суду доказами, зокрема, листом в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Вишневським Ю. від 24 січня 2024 року № 12580/11652-33-24/20.3.2 (а.с. 120).

Таким чином, апеляційним судом встановлені обставини відсутності даних про пред`явлення виконавчого листа до виконання у визначений законом строк, відсутності відкритого виконавчого провадження, спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і відсутність клопотання про його поновлення.

При цьому, суд враховує, що після спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Також, колегія суддів звертає увагу, що до матеріалів заяви не додано доказів щодо відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 121-001/08Ф від 02 жовтня 2008 року від ПАТ КБ «Правекс Банк» до ТОВ «ФК «Авістар».

Суд першої інстанції не враховував вищезазначеного та прийшов до помилкового висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону, ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 29 серпня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук