ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 липня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5434/22

Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/547/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні

ініціативи"

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 30 січня 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, дата складення повного тексту рішення - 08 лютого 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про стягнення коштів, у якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 300 637 грн. 10 коп., також позивач ставила питання про відшкодування понесених нею судових витрат. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що 07.12.2007 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно з яким позивач передала належну їй на праві приватної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в іпотеку. Згідно з умовами іпотечного договору, позивач є майновим поручителем за виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за кредитним договором №2402/1207/02-066 від 07.12.2007 року. В подальшому, на підставі договорів факторингу, було замінено первісного кредитора ВАТ "Сведбанк": 28.11.2012 року - на ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс", а також 28.11.2012 року - на ТОВ "Кредитні ініціативи", яке є кінцевим кредитором/стягувачем. У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулось із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.02.2014 року у справі №751/348/140, позовні вимоги було задоволено, в рахунок погашення боргу, який станом на 01.09.2013 року становив 266 072 грн. 90 коп., було звернуто стягнення на предмет іпотеки. На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, та відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення із боржників коштів. На даний час виконавче провадження завершено у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачеві. 21.02.2019 року відповідач, для захисту своїх майнових інтересів, здійснив державну реєстрацію права власності на передану в іпотеку квартиру позивача на підставі статей: 33, 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку". 27.10.2020 року відповідач, з метою погашення заборгованості за зобов`язаннями ОСОБА_1 , керуючись правом кредитора, на підставі статей: 33, 36, 37, 38 Закону України "Про іпотеку" уклав договір купівлі-продажу квартири із ОСОБА_2 , відповідно до якого остання придбала у ТОВ "Кредитні ініціативи" нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з п.2.1. договору купівлі-продажу, вартість майна становить 566 710 грн. 00 коп. Таким чином, вимоги відповідача, як кредитора, були реалізовані в повному обсязі. Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.03.2021 року у справі №751/8505/20, вимоги про визнання незаконною державної реєстрації квартири позивача було залишено без задоволення, при цьому, рішення набрало законної сили 24.04.2021 року. За доводами позивача, після реалізації предмета іпотеки, ні іпотекодавцю, ні боржнику жодних звітів про розподіл коштів не надходило, жодного повернення різниці не відбувалось. ОСОБА_1 вважає, що відповідач повинен був повернути їй різницю між сумою заборгованості та вартістю реалізації предмета іпотеки, а саме, 300 637 грн. 10 коп., та надати відповідний звіт. Відповідачу двічі, а саме, 23.12.2021 року та 18.01.2022 року надсилалися вимоги про повернення коштів, однак кошти не були повернуті, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30.01.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Кредитні ініціативи" про стягнення коштів, задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на користь ОСОБА_1 228 273 грн. 10 коп. у відшкодування різниці між ринковою вартістю об`єкта іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. В іншій частині позовних вимог, судом відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" просить оскаржуване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30.01.2024 року скасувати повністю, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, та розподілити судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій. Доводи апеляційної скарги ТОВ "Кредитні ініціативи" вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 30.01.2024 року є незаконним та необґрунтованим; суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи; судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. В доводах апеляційної скарги ТОВ "Кредитні ініціативи" зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що право на позов щодо спірного майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , як співвласникам в рівних частках даного майна. За доводами апелянта, суд першої інстанції невірно встановив, що 07.12.2007 року було укладено іпотечний договір між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_1 за виконання передбачених кредитним договором №2402/1207/02-066 від 07.12.2007 року зобов`язань. Насправді ж, 07.12.2007 року було укладено іпотечний договір між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 (іпотекодавці). Позовна заява була подана одним співвласником, якому належало лише 1/2 частини квартири. При цьому, суд першої інстанції ухвалив стягнути на користь позивача всю різницю між ринковою вартістю об`єкта іпотеки та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя - 228 273,10 грн., а не її половину. Апелянт стверджує, що у порушення норм процесуального права, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, та застосував спосіб захисту, який не передбачено законом, а також неправильно застосував норми матеріального права, а саме, статті: 36, 37, 38 Закону України "Про іпотеку". Апелянт ТОВ "Кредитні ініціативи" вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила стягнути з відповідача "різницю в продажі предмета іпотеки в розмірі 300 637 грн. 10 коп. Сума боргу за зобов`язаннями позивача встановлена рішенням суду від 12.02.2014 року, справа №751/348/14, та складає 266 072 грн. 90 коп. Вартість реалізованої квартири 566 710 грн. 00 коп., різниця в виручці = 300 637 грн.10 коп.". Як на підставу позову, позивач посилалась на статтю 38 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає, що після застосування позасудового врегулювання шляхом продажу іпотекодержателем предмету іпотеки третій особі, іпотекодержатель здійснює розподіл коштів від продажу предмету іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог; решта виручки повертається іпотекодавцю. Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд дійшов висновку, що ТОВ "Кредитні ініціативи" отримало кошти від продажу квартири у сумі 566 710 грн., до моменту підписання договору. Оскільки вартість об`єкту оцінки сформована суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом), і складає 494 346 грн., заборгованість за кредитним договором складала 266 072 грн. 90 коп., суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 228 273 грн. 10 коп., що є різницею між ринковою вартістю об`єкта іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Таким чином, як стверджує апелянт, при ухваленні оскаржуваного рішення від 30.01.2024 року, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Апелянт звертає увагу на ті обставини, що Закон України "Про іпотеку" передбачає два окремі способи позасудового врегулювання: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Іпотекодержатель ТОВ "Кредитні ініціативи" звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, в спосіб набуття 21.02.2019 року права власності на предмет іпотеки, на підставі статті 37 Закону України "Про іпотеку". За доводами апелянта, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 37 Закону України "Про іпотеку", а не стаття 38 цього Закону, як помилково зазначає позивач. Апелянт вказує, що позасудове врегулювання завершилося державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем ТОВ "Кредитні ініціативи" 21.02.2019 року. В подальшому, власник нерухомого майна ТОВ "Кредитні ініціативи", відповідно до норм Цивільного кодексу України, 27.10.2020 року уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , із покупцем ОСОБА_2 . Укладення договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2020 року не є зверненням стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Апелянт зазначає, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири від 27.10.2020 року, ТОВ "Кредитні ініціативи" вже було власником цього нерухомого майна з 21.02.2019 року. В той час, як продаж предмету іпотеки іпотекодержателем третій особі в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України "Про іпотеку", відбувається на підставі іпотечного договору, відповідно право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця безпосередньо до покупця, при цьому, іпотекодержатель, укладаючи договір купівлі-продажу, не є власником цього майна. Звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку відбувається один раз, і виключно одним із способів, передбачених Законом України "Про іпотеку": або прийняття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки або продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі. Застосування одного способу - прийняття предмету іпотеки у власність, виключає застосування іншого - продаж третій особі. Іпотекодержатель обрав спосіб позасудового врегулювання - прийняття предмету іпотеки у власність в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". ТОВ "Кредитні ініціативи" вважає, що належний спосіб захисту прав іпотекодавців, якщо вони вважають, що їх права порушені при позасудовому зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, встановлений ч.5 статтею 37 Закону України "Про іпотеку" - позов про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Апелянт стверджує, що оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає способу, визначеному законодавством, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягали, і тому оскаржуване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30.01.2024 року є незаконним та необґрунтованим, і підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 30.01.2024 року - залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник відповідача ТОВ "Кредитні ініціативи" - адвокат Полетаєва Т.Ю., підтримала вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Леонов О.Є. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 30.01.2024 року - залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між Відкритим акціонерним товариством "Сведбанк", яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку "ТАС-Комерцбанк", та ОСОБА_3 07.12.2007 року був укладений кредитний договір №2402/1207/02-066, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 16 000,00 доларів США, строком до 06 грудня 2017 року. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом, та сплачувати плату за користування кредитом у розмірі 11,9% річних, відповідно до встановленого графіку погашення кредиту (а.с.9-13,14-15).

Також, 07.12.2007 року укладено іпотечний договір між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_3 за виконання передбачених кредитним договором №2402/1207/02-066 від 07.12.2007 року зобов`язань (а.с.7-8).

Відповідно до п.2 іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов`язання, іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві власності майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 5 іпотечного договору встановлено, що за згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 39 800 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору, становить в еквіваленті 200 990 гривень (а.с.7-8).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.02.2014 року було задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №2402/1207/02-066 від 07.12.2007 року, яка станом на 01.09.2013 року становить 266 072, 90 грн., складається із заборгованості за: кредитом - 113 005,03 грн., по відсотках - 62 177,39 грн.; за пенею - 90 890,48 грн., було звернуто стягнення на предмет іпотеки, на підставі іпотечного договору від 07.12.2007 року, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в рівних частинах, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Новозаводської районної ради 08.04.2002 року номер 238, зареєстроване в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 08.07.2002 року, про що зроблено запис в реєстраційній книзі №192 за реєстровим №17017. Також встановлений спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", із дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", з початковою ціною реалізації предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с.114-116).

На виконання вказаного рішення суду, Новозаводським районним судом м.Чернігова 02.02.2015 року було видано виконавчий лист №2/751/235/14 та відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, яке завершено та відповідно до постанови головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Шурубенко О.М. від 21.01.2021 року, виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою (а.с.16,17-19).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 21.02.2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А., на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

27.10.2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., зареєстрований в реєстрі за №3667, відповідно до якого ОСОБА_2 придбала у ТОВ "Кредитні ініціативи" нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п.2.1 цього договору, квартира продана за домовленістю сторін, за ціною 566 710 гривень, що сплачені покупцем на рахунок продавця до моменту підписання цього договору. Своїми підписами сторони підтверджують проведення повного розрахунку. Відповідно до п.2.2 цього договору, за даними Висновку про вартість об`єкта оцінки, сформованого 23.09.2020 року ТОВ "Антей Ріелті", ринкова вартість майна становить 494 346 гривень (а.с.22-23).

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27.10.2020 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С., на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2020 року, було зареєстровано право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру (а.с.24).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.03.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", ОСОБА_2 про скасування запису про проведену державну реєстрацію та витребування майна із чужого незаконного володіння, було відмовлено повністю (а.с.25-31).

Представником позивача 23.12.2021 року, а також позивачем ОСОБА_1 18.01.2022 року на адресу ТОВ "Кредитні ініціативи", направлялись вимоги, щодо повернення коштів від реалізації предмета іпотеки, проте, грошові кошти відповідачем не були повернуті (а.с.32,35).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 30.01.2024 року, частково задовольняючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що ТОВ "Кредитні ініціативи" отримало кошти від продажу квартири в сумі 566 710 гривень, до моменту підписання договору. Оскільки вартість об`єкта оцінки сформована суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) складає 494 346 гривень, заборгованість за кредитним договором складала 266 072 грн. 90 коп., суд першої інстанцій дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме, в сумі 228 273 грн. 10 коп., що є різницею між ринковою вартістю об`єкта іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , та розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. За даних обставин, у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ТОВ "Кредитні ініціативи" відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 30.01.2024 року є необґрунтованим; суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду, викладені у оскаржуваному рішенні від 30.01.2024 року, не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ТОВ "Кредитні ініціативи" вказує, що належний спосіб захисту прав іпотекодавців, якщо вони вважають, що їх права порушені при позасудовому зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, встановлений ч.5 статтею 37 Закону України "Про іпотеку" - позов про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Апелянт стверджує, що оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає способу, визначеному законодавством, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягали, і тому оскаржуване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30.01.2024 року є незаконним та необґрунтованим, і підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову в позові.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотеко держателя, та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно положень статті 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови, іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Таким чином, Закон України "Про іпотеку" передбачає два окремі способи позасудового врегулювання:

- передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону,

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 21.02.2019 року державним реєстратором Вороньківської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області Беляєвою К.А., на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року, було зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Таким чином, іпотекодержатель ТОВ "Кредитні ініціативи" звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, у спосіб набуття 21.02.2019 року права власності на предмет іпотеки, як передбачено статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Отже, позасудове врегулювання завершилося державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем ТОВ "Кредитні ініціативи" 21.02.2019 року.

27.10.2020 року ТОВ "Кредитні ініціативи", як власником вказаної вище квартири, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , із покупцем ОСОБА_2 . Дане нерухоме майно, а саме, квартира, вже не була предметом іпотеки з 21.02.2019 року, і договір її купівлі-продажу було вчинено відповідно до норм Цивільного кодексу України, а не на підставі іпотечного договору.

За даних обставин, укладення договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2020 року не є зверненням стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки продаж предмета іпотеки іпотекодержателем третій особі в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України "Про іпотеку", відбувається на підставі іпотечного договору, відповідно право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця безпосередньо до покупця, при цьому, іпотекодержатель, укладаючи договір купівлі-продажу, не є власником цього майна.

При цьому, необхідно зазначити, що звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку відбувається один раз, і виключно одним із способів, передбачених Законом України "Про іпотеку": або прийняття іпотекодержателем у власність предмету іпотеки або продаж іпотекодержателем предмету іпотеки третій особі. Застосування одного способу - прийняття предмету іпотеки у власність, виключає застосування іншого - продаж третій особі.

Приймаючи до уваги викладене вище, в ході судового розгляду даної справи встановлено, що іпотекодержатель ТОВ "Кредитні ініціативи" обрало спосіб позасудового врегулювання - прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку", і тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 37 Закону України "Про іпотеку".

Оскільки вимоги заявленого ОСОБА_1 позову ґрунтуються на положеннях статті 38 Закону України "Про іпотеку", яка спірні правовідносини не регулює, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги відносно того, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає способу, визначеному Законодавством, і за даних обставин, відсутні підстави для задоволення вимог позову ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Предметом вимог позивача в спірних правовідносинах є стягнення коштів (різниці в виручці). Позивач вважає за доцільне звернути увагу апеляційного суду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, в якій зазначено, що, оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, то суд, згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального i процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас, правові підстави позову-це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час, як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, із позовної заяви ОСОБА_1 (а.с.1-6), предметом позову ОСОБА_1 є стягнення з відповідача ''різниці в продажі предмета іпотеки в розмірі 300 637 грн. 10 коп.: сума боргу за зобов`язаннями позивача встановлена рішенням суду від 12.02.2014 року, справа №751/348/14, та складає 266 072 грн. 90 коп.; вартість реалізованої квартири 566 710 грн. 00 коп., різниця в виручці = 300 637 грн. 10 коп.". Як на підставу вимог позову, позивач ОСОБА_1 посилалась на статтю 38 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає, що після застосування позасудового врегулювання шляхом продажу іпотекодержателем предмету іпотеки третій особі, іпотекодержатель здійснює розподіл коштів від продажу предмету іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог; решта виручки повертається іпотекодавцю.

Таким чином, правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. У заявленому позові ОСОБА_1 , на обґрунтування правових підстав позову, посилається на статтю 38 Закону України "Про іпотеку", та відповідно, просить її застосувати при вирішенні судом вимог заявленого нею позову.

Проте, спірні правовідносини регулює стаття 37 Закону України "Про іпотеку". При пред`явленні позову з цієї правової підстави предметом позову було б "відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя". Але вказаних позовних вимог ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів (а.с.1-6), не заявляла.

Оскільки визначення предмета та підстав позову є виключним правом позивача, і правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, ОСОБА_1 відповідно до предмету та підстав заявленого нею позову, визначена, як необхідність застосування статті 38 Закону України ''Про іпотеку'', відсутні правові підстави для застосування судом до спірних правовідносин положень статті 37 Закону України "Про іпотеку".

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" підлягає задоволенню, при цьому, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30.01.2024 року, підлягає скасуванню. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову по суті вимог заявленого позову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про стягнення коштів.

Відповідно до приписів ч.1, ч.13 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" необхідно стягнути 2 739 грн. 21 коп., в рахунок відшкодування документально підтверджених судових витрат відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.175, зворот).

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" - задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 січня 2024 року, скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" про стягнення коштів.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" 2 739 (дві тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн. 21 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: