Дата документу 07.06.2024Справа № 554/1777/24
Провадження № 2-др/554/32/24
07 червня 2024 року м.Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі:
головуючого судді Чуванової А.М.,
за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за заявою позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Рішенням Октябрського районного суду від 24.05.2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, починаючи стягнення з 21.02.2024 року, на період навчання в Національному авіаційному університеті до 30.06.2027 року, але не більш ніж до досягнення донькою 23 років та у дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що 24 травня 2024 року у справі №554/1777/24 ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь на утримання повнолітньої дочки,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку. Під час розгляду страви, представником оголошено заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу та надання доказів про понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки позивач в попередньому (орієнтовному) розрахунку зазначала, що її витрати на правничу допомогу орієнтовно будуть становити 3 000 грн, але враховуючи дії відповідача, які полягали у тому, що він взагалі перестав спілкуватись із донькою та позивачем, після отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі перестав надавати матеріальну допомогу доньці, не надіслав відзив на позов, позивач вимушена була укласти угоду з адвокатом на представництво її інтересів у суді, оскільки поведінка відповідача свідчила про те, що він не визнає позовні вимоги. У зв?язку з цим позивачем додатково сплачені кошти на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн, а всього вона понесла витрати за надання правничої допомоги у розмірі 6 000 грн, тобто розмір цих витрат збільшився з поважних причин.

04.06.2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких відповідач просить у разі розгляду заяви відмовити у її задоволенні, а у разі задоволення заяви - зменшити розмір витрат. Зазначає, що він категорично не погоджується з вимогами, що зазначені у заяві про ухвалення

додаткового рішення, оскільки ОСОБА_1 разом з першою заявою по суті не подала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв?язку із розглядом справи.

У позовній заяві вона зазначила, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн., при цьому, будь-які розрахунки складової вказаних витрат відсутні, що дозволяє стверджувати про те, що ОСОБА_1 не надала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат разом з позовною заявою. Під час розгляду справи ОСОБА_1 не заявляла, що нею будуть подані докази понесення судових витрат після ухвалення судового рішення. Звертає увагу суду, що звертаючись з заявою про ухвалення

додаткового рішення, позивач має намір не просто компенсувати свої витрати, а намагається збагатитися за рахунок відповідача. До заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 надано копію Договору про надання правової допомоги від 07.05.2024 року.

Сторонами визначений розмір оплати послуг адвоката: 3 000 грн.

Тобто, між ОСОБА_1 та її адвокатом було чітко визначено, що вартість та об?єм послуг

складає: 3 000, 00 грн., будь-які додаткові угоди, які б вносили зміни у положення договору відсутні. Натомість, до заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 надала «Розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги клієнту ОСОБА_1 під час розгляду цивільної справи № 554/1777/24 в Октябрському районному суді м. Полтави». У свою чергу поданий ОСОБА_1 розрахунок не містить будь-якої інформації про договір, у рамках якого надавалася адвокатом правнича допомога. Більше того, заява про ухвалення додаткового рішення містить інформацію про суму коштів у розмірі: 6 000, 00 грн., у той час, як наданий ОСОБА_1 розрахунок містить графу: «всього: 3 000, 00 грн.».

До заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 не надала будь-яких документів, які б свідчили, що вона понесла або має понести витрати на професійну правову допомогу, адже той самий Договір про надання правової допомоги від 07.05.2024 року взагалі не містить порядку розрахунків. Докази того, що ОСОБА_1 витратила кошти або має витрати кошти - відсутні, адже до суду не надано будь-якого доказу сплати коштів адвокату, або того, що ОСОБА_1 прийняла результат роботи адвоката (акт прийому - передачі наданих послуг), внаслідок чого безумовно зобов?язується сплатити кошти за надані послуги.

Отже, грошові зобов?язання ОСОБА_1 перед адвокатом Васильєвою Л.М. згідно

Договору про надання правової допомоги від 07.05.2024 року та розрахунку є невизначеними та документально не підтвердженими з точки зору договірних зобов?язань.

На переконання відповідача 6 000, 00 грн. за дві години роботи адвоката є неспівмірним з обставинами даної справи та її складністю, тому витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу не можуть складати більше ніж 1 000, 00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник до суду не з`явились, згідно заяви позивач просила здійснювати розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, згідно заперечень просив проводити розгляд справи без його участі та без участі представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд вирішив розглянути заяву у відсутність учасників справи, які не з`явились до суду, на підставі наявних даних і доказів.

Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що є підстави для ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З роз`яснень які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» в п. 20 зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК ( 1618-15 ); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Позивач в заяві зазначила, що суд під час розгляду даної справи не вирішив питання про розподіл судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, а саме: стягнення витрат на правову допомогу.

До суду надано договір про надання правової допомоги від 21.02.2024 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Васильєвою Л.М. (а.с.9); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.10); квитанцію №88 на суму 3000 грн., (а.с.8), квитанцію №5 на суму 3000 грн (а.с.52), договір про надання правової допомоги від 07.05.2024 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Васильєвою Л.М. (а.с.54), розрахунок (а.с.55).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц та від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц.

Судом встановлено, що обсяг наданих послуг та розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, яку надавала адвокат Васильєва Л.М., підтверджується умовами договорів про надання правової допомоги, квитанціями про сплату витрат на правничу допомогу та розрахунком часу витраченого на надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладений у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надавши докази про витрати на правничу допомогу, позивач мав сподівання, що у разі задоволення позову ці витрати будуть стягнуті з відповідача.

Суд вважає, що надані стороною позивача докази про понесення витрат на правничу допомогу є належними доказами, які підтверджують понесення стороною таких витрат. Відповідачем фактично не були спростовані докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 6000 гривень.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М.Чуванова