справа № 274/1811/24
провадження № 2/0274/744/24
Рішення

Іменем України

20.05.2024 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., позивачки, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018 в розмірі 116267,03 грн з яких 39692,13 грн - сума заборгованості за основним боргом, 76574,90 грн - сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування вимог вказано, що 13.09.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Z06.19740/004331464.

Позивач в позові посилається на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачці кредит згідно умов договору, разом з тим відповідачка не виконує свої зобов`язання, кредит не повертає, не сплачує проценти за користування кредитними коштами, внаслідок чого утворилась заборгованість.

07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість на свою користь.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 13.03.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін ( а.с. 47-48).

01.04.2024 відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що останній платіж по договору нею було здійснено 12.02.2019. Наразі, у неї сталися сімейні обставини, які спричинили вкрай важке матеріальне становище, в якому, в зв`язку з епідемією COVID-19 та військовою агресією РФ вона знаходиться і в теперішній час. Зазначає, що не визнає позовні вимоги, в зв`язку з відсутністю розрахунку заборгованості, починаючи з 14.03.2019, оскільки сама здійснити його не може, а від ПАТ "Ідея Банк" або позивача розрахунок заборгованості за договором не отримувала, як і не отримувала будь-якої претензії. Крім того, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності ( а.с. 53-55, 64-65).

23.04.2024 ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» подано додаткові пояснення. Зазначають, що 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, згідно якого до ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018, таким чином, строк позовної давності, згідно ч.1 ст.261 ЦК України, починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги. Загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018 становить з 07.07.2023 по 07.07.2026.

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 3).

Відповідачка позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві на позов. Вказала, що повертати кредитні кошти не буде, оскільки порушення зі сторони позивача в тому, що її не повідомили про те, що її борги були відкуплено та вона не погоджується з розміром заборгованості.

Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.09.2018 між ОСОБА_2 та ПАТ «Ідея Банк» був укладений кредитний договір №Z06.19740/004331464, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати кредит на поточні потреби, а позичальник зобов`язується одержати кредит, повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно умов договору, сума кредиту - 40000,00 грн зі строком надання кредиту 60 місяців; позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 9,5% - змінна частина ставки, 21,99% - змінювана процента ставка (а.с.6-23).

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 29.04.2020, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з реєстрацією шлюбу, змінила прізвище на " ОСОБА_3 " (а.с.58).

З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що ПАТ «ІдеяБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти в розмірі, який визначений договором. Разом з тим, відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування чужими коштами не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підтвердила особисто відповідачка в судовому засіданні.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.01.2024 року, довідки розрахунку заборгованості станом на 07.07.2023 та виписки по особовому рахунку за період з 13.09.2018 по 0707.2023 заборгованість за кредитним договором №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018 становить 116267,03 грн, з яких заборгованість за основним боргом - 39692,13 грн, заборгованість за відсотками - 76574,90 грн (а.с. 25).

07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 116267,03 грн що підтверджується змістом самого договору та витягу з Реєстру боржників №3 до даного договору (а.с.26-29).

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст.512,514 ЦК України, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018.

Згідно з наданим позивачем розрахунком загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед товариством за кредитним договором №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018 станом на 30.01.2024 становить 116267,03 грн, який суд визнає правильними, такими, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та вимогам чинного законодавства.

Як вбачається з копій квитанцій, долучених відповідачкою до матеріалів справи, нею здійснено оплату заборгованості за кредитом в загальному розмірі 11460,50 (а.с.59-63).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

З наданих та досліджених судом доказів вбачається, що відповідачка 13.09.2018 уклала кредитний договір з первісним кредитором, за яким отримала грошові кошти у кредит, користувалася ними, однак у строки встановлені договором їх не повернула, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за ним, яка на підставі договору факторингу була відступлена позивачу.

Оцінюючи обставини, які викладені відповідачкою у відзиві на позовну заяву та підтверджені в судовому засіданні, суд зазначає, що ОСОБА_1 не оспорюється факт укладення нею кредитного договору із ПАТ «Ідея Банк» №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018, за умовами якого вона отримала кредит та користувалася кредитними коштами. Жодних доказів того, що вона повністю сплатила первісному кредитору заборгованість за вказаним договором остання суду не представила, визнала, зо з 2019 року платежі за кредитом не здійснювала.

Щодо твердження відповідачки про відсутність належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів щодо розміру заборгованості за кредитним договором, то суд зауважує, що надана позивачем виписка за картковим рахунком позичальника, яка судом оцінюється у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту.

Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що «Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надані банком виписки за рахунком відповідачки, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідачки.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2021 року по справі №278/2177/15-ц (отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором».

Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення ОСОБА_1 . На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування остання поставила свій підпис в договорі, паспорті споживчого кредиту та заявах, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, наданого згідно з обраними умовами кредитування.

При цьому, відповідачка не скористалася наданим їй правом подати власний розрахунок заборгованості, заявити клопотання про призначення судово-економічної бухгалтерської експертизи або ж надати суду висновок експерта, складений на її замовлення.

За такого, надана позивачем виписка по рахунку ОСОБА_1 є належними та допустимими доказами надання кредитних коштів за умовами кредитного договору та наявної заборгованості по ньому.

Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених обставин неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, суд, зважаючи на те, що позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні означеного попередньо договору, дійшов висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Щодо строків позовної давності у цій справі та можливості їх застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами

Оскільки наявні підстави для задоволення позовних вимог, судом досліджується питання позовної давності, про застосування якої заявила відповідач.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Між тим, відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 здійснила останній платіж за кредитом 12.02.2019 року у сумі 2292,10 грн, тому трирічний строк звернення до суду мав сплинути 12.02.2022.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною першою статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб`від 06 квітня 2000 року №1645-III передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11 березня 2020 року, карантин на всій території України встановлено з 12 березня 2020 року.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було закінчено 01 липня 2023 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ, який набрав законної сили 17 березня 2022року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в країні запроваджено воєнний стан, який на даний час триває.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що у даній справі строк позовної давності є продовженим в силу вимог вищевказаних норм закону і не сплинув станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідачки про застосування строків позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, яка визначає порядок розподілу судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 3028,00 грн судового збору, який був сплачений при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст. 4,12- 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів (місце знаходження: вул. Симона Петлюри, 30 м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором №Z06.19740/004331464 від 13.09.2018 в розмірі 116267,03 грн, з яких: 39692,13 грн заборгованість за основним боргом; 76574,90 грн заборгованість за відсотками, а також 3028,00 грн в якості відшкодування судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 23 травня 2024 року

Суддя : Т.М. Вдовиченко