Номер провадження: 22-ц/813/755/24
Справа № 502/572/18
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №502/572/18 за позовом Міністерства інфраструктури України в особі правонаступника Фонду державного майна України до ОСОБА_1 в особі правонаступника ОСОБА_2 , за участю третіх осіб ОСОБА_3 , державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ», Виконавчого комітету Кілійської міської ради про визнання права власності на майно, витребування майна від добросовісного набувача за апеляційною скаргою Міністерства інфраструктури України в особі правонаступника Фонду державного майна України на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року у складі судді Масленикова О.А., -

в с т а н о в и в :

Позивач Міністерство інфраструктури України, звернувшись 10 квітня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 06 червня 2008 року у приміщенні відділу державної виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області були проведені прилюдні торги з продажу майна державного підприємства «МТП Усть-Дунайськ», а саме незданої до експлуатації будівлі гаражу літ. «М», що складається з боксів № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та знаходиться по АДРЕСА_1 . За результатами торгів майно придбав ОСОБА_3 . В порядку оскарження торгів рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року (провадження №22-ц-1590/3574/12р прилюдні торги визнано незаконними, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання торгів законними, визнання права власності на придбане з торгів майно відмовлено.

Власником будівлі гаражу за літ. «М», у якій розташовані бокс № НОМЕР_1 , бокс № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є держава в особі Міністерства інфраструктури України, відповідно, державне підприємство «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» є суб`єктом господарювання, якому майно належить на праві господарського відання. Спірний об`єкт є об`єктом портової інфраструктури, розташований на території ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ», відображений на його балансі. Відсутність документів про введення в експлуатацію унеможливлює оформлення права державної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. ОСОБА_3 , який набув майно на торгах, продав майно ОСОБА_1 до того, як судовим рішенням торги визнано недійсними. Оскільки торги були визнані недійсними, то відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, у добросовісного набувача.

Позивач Міністерство інфраструктури України, вважаючи, що будівля гаражу за літ. «М» вибула з власності держави в особі ДП «МТП «Усть-Дунайськ», у якого знаходилась на повному господарському віданні, поза її волею, а саме у межах процедури виконавчого провадження шляхом продажу майна на прилюдних торгах, просив:

визнати право власності держави в особі Міністерства інфраструктури України на будівлю гаражу за літ. «М», що складається з боксів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у господарському віданні ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ»;

витребувати будівлю гаражу за літ. «М», що складається з боксів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у добросовісного набувача ОСОБА_1 (т.1 а.с.2-10).

Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 29 травня 2018 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.54).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, зазначивши у відзиві, що реалізація майна відбулася у примусовому порядку у зв`язку з невиконанням підприємством у добровільному порядку судових рішень про стягнення заборгованості. На момент продажу майна ОСОБА_4 був законним власником та добросовісним набувачем на прилюдних торгах. Оскільки правомірність права власності презюмується законом, а торги на той час не були визнані судом незаконними, то жодних перешкод для укладення правочину купівлі-продажу не існувало. Судове рішення про визнання торгів недійсними не скасовує судових рішень, на виконання яких торги були проведені, отже майно після визнання торгів недійсними підлягало повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення. Крім того, вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння може заявити лише власник. Позивач не довів своє право власності на майно, факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Позивач у позові сам зазначає про те, що у нього відсутнє право власності на спірну будівлю гаражу. Порядок прийняття завершеного будівництвом нерухомого майна до експлуатації, його подальша реєстрація чітко визначені законом. Підстави для визнання права власності позивача на майно, витребування майна у добросовісного набувача відсутні (т.1 а.с.92-95).

Відповідач ОСОБА_1 17 вересня 2018 року подав заяву про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.96-97).

Позивач Міністерство інфраструктури України 31 жовтня 2018 року подав відзив на заяву про застосування строку позовної давності; 01 листопада 2018 року надав відповідь на відзив (т.1 а.с.110-111, 126-128).

Ухвалою Кілійського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.162).

Рішенням Кілійського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (т.1 а.с.176-181).

Висновок суду мотивовано тим, що право власності ОСОБА_1 на час розгляду справи ніким не оспорено, реєстрація права власності не скасована, документи, на підставі яких відповідач набув право власності не оспорені. Фактично позивачем заявлено дві взаємовиключні вимоги, так як витребувати майно має право лише власник, а відповідне право власності у позивача на момент розгляду справи відсутнє. На момент укладення договору купівлі-продажу позивач не був власником майна, з огляду на що майно не є таким, що вибуло із володіння поза його волею.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства інфраструктури України на рішення суду.

В апеляційній скарзі Міністерство інфраструктури України просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1 а.с.192-198).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному.

Підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти. 20 листопада 1991 року на виконання наказу Фонду державного майна України від 10 листопада 1991 року був укладений Установчий договір між Фондом державного майна України та морським торговельним портом Усть-Дунайськ, згідно якого «засновник» передав «порту» права володіння та користування державним майном. Тобто, був встановлений юридичний факт передання у господарське відання підприємства державного майна, а так як навіс для техніки (бокси №1,2,3) був побудований підприємством та поставлений на баланс ще у 1980 році (підтверджується інвентарною карткою про знаходження на балансі), то зазначена будівля була передана разом зі всім майном підприємству та є державним майном, що є правопороджуючим юридичним фактом. Відповідно до пункту 4.1 Статуту ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» майно підприємства становлять оборотні та необоротні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 березня 2011 року №265-р ДП «Морський торговельний порт» віднесене до Переліку підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління Міністерства інфраструктури. Майно підприємства згідно норм діючого законодавства та Статуту є державною власністю та це є встановленим правопороджуючим юридичним фактом. Право господарського відання та, виходячи з цього, і право власності держави на це майно підтверджується і матеріалами виконавчого провадження щодо продажу цього майна. Державна реєстрація є лише формою фіксації набуття чи припинення речових прав, а не підставою для набуття права власності; відсутність реєстрації права власності не є доказом відсутності такого права. Отже, власником будівлі гаражу літ. «М» згідно діючого законодавства є держава в особі Міністерства інфраструктури України, тому в силу положень статті 392 ЦК України власник має право у разі відсутності документів, які достатньо підтверджують його право власності на об`єкт нерухомого майна, визнати за собою таке право за рішенням суду.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Третя особа ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» підтримав апеляційну скаргу (т.1 а.с.209-211).

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України задоволено частково; рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року скасовано; позов задоволено частково; визнано право власності держави в особі Міністерства інфраструктури України на нездану до експлуатації будівлю гаражу літ. «М», що складається з боксів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває у господарському віданні ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ»; витребувано нездану до експлуатації будівлю гаражу літ. «М», що складається з боксів № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у добросовісного набувача ОСОБА_1 (т.2 а.с.114-119).

Висновок суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що власником спірної будівлі гаражу є держава в особі Міністерства інфраструктури України, що наявні підстави для визнання відповідно до статті 392 ЦК України за позивачем права власності на це нерухоме майно, а оскільки спірне майно вибуло з володіння держави як власника за відсутності волевиявлення останнього, то відповідно до статті 388 ЦК України наявні підстави для витребування майна від відповідача. Позивач не пропустив позовну давність, про застосування якої заявив відповідач, оскільки звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року, зупинено виконання постанови до закінчення її перегляду в касаційному порядку (т.2 а.с.165-167).

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2022 року задоволено клопотання Міністерства інфраструктури України про процесуальне правонаступництво; залучено Фонд державного майна України до участі в справі в якості правонаступника Міністерства інфраструктури України (т.2 а.с.233-234).

Постановою Верховного Суду від 12 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с.235-247).

Висновок суду касаційної інстанції обґрунтовано тим, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). ОСОБА_3 набув незавершену будівництвом будівлю гаражу на прилюдних торгах. Частина 2 статті 388 ЦК України захищає права добросовісного набувача, який придбав майно, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень. Вирішуючи спір щодо належності спірного майна державі, апеляційний суд помилкового виходив з того, що встановлений юридичний факт передання у господарське відання підприємства державного майна. Суд залишив поза увагою, що Фондом державного майна України передано право володіння та користування державним майном порту відповідно до певного переліку, який є невід`ємною частиною установчого договору від 20 листопада 1991 року, проте такого переліку матеріали справи не містять, що виключає можливість з`ясувати приналежність спірного майна цілому комплексу. Крім того, підставою для реєстрації 06 березня 2013 року права власності на спірне майно за ОСОБА_1 стало рішення Кілійського районного суду Одеської області від 02 березня 2010 року у справі №2-2476/2010 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на нерухоме майно. Реєстрація права власності ОСОБА_1 на 9/100 частин від цілого комплексу будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 на час розгляду справи не скасована. За позовними вимогами Міністерство інфраструктури України, правонаступником якого є Фонд державного майна України, просило визнати право власності на будівлю гаража та витребувати цю будівлю у добросовісного набувача. Апеляційний суд залишив поза увагою, що на прилюдних торгах було реалізовано лот №1 - невведена в експлуатацію будівля гаража літ. «М» (у якій розташовані бокс № НОМЕР_1 , бокс № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 ). Суд першої інстанції відмовив у позові за необґрунтованістю вимог, тому висновків щодо позовної давності не робив. Суд апеляційної інстанції задовольнив позов та відхилив заяву про застосування позовної давності, при цьому не встановив, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права власності, або про особу, яка його порушила.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року справу після касаційного перегляду прийнято до провадження суду апеляційної інстанції (т.3 а.с.3).

При новому апеляційному перегляді справи Фонд державного майна України як правонаступник позивача підтримав апеляційну скаргу, надав письмові пояснення (т.3 а.с.18-23).

Позивачем нових доказів з урахуванням висновків касаційної інстанції не подано.

Відповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 60 років (т.3 а.с.57).

У Спадковій справі №102/2022 до майна померлого ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за законом видано 17 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. спадкоємцю ОСОБА_2 як дружині померлого на, зокрема, 9/100 часток у праві спільної часткової власності на комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю ОСОБА_1 на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 02 березня 2010 року у справі №2-2476/2010 (т.3 а.с.97-109).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року заяву ОСОБА_2 про процесуальне правонаступництво задоволено; залучено ОСОБА_2 до участі в справі в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_1 (т.3 а.с.1116).

Правонаступник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у письмових зверненнях до суду апеляційну скаргу не визнала з підстав, що були вкладі раніше ОСОБА_1 , просила апеляційний перегляд справи провести за її відсутності.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

В порядку виконання судових рішень про стягнення з боржника державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» грошових коштів, що перебували на виконанні відділу державної виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області, проведено 06 червня 2008 року прилюдні торги, на яких згідно Акту державного виконавця про проведені прилюдні торги від 23 червня 2008 року лот №1 - нездана до експлуатації будівля гаражу за літ. «М» (у якій розташовані бокс № НОМЕР_1 , бокс № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбав ОСОБА_3 (т.1 а.с.12-13).

Свідоцтво про право власності на майно, придбане на торгах, нотаріусом не видано.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 09 вересня 2008 року задоволено вимоги ОСОБА_3 , визнано законними прилюдні торги, що були проведені 06 червня 2008 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на придбане на торгах майно, а саме на нездану до експлуатації будівлю гаражу за літ. «М» (у якій розташовані бокс № НОМЕР_1 , бокс № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року за результатами розгляду апеляційної скарги ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» скасовано рішення Кілійського районного суду Одеської області від 09 вересня 2008 року та ухвалено нове рішення, яким за позовом ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» визнано незаконними прилюдні торги, що були проведені 06 червня 2008 року з продажу майна, належного підприємству, а саме незданої до експлуатації будівлі гаражу за літ. «М» (у якій розташовані бокс № НОМЕР_1 , бокс № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання прилюдних торгів законними, визнання права власності на майно, придбане з торгів (т.1 а.14-17).

Станом на дату визнання рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року незаконними прилюдних торгів, що відбулися 06 червня 2008 року, вже мали місце наступні обставини.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 02 березня 2010 року в справі №2-2476/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно:

визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю гаражу літ. «М», що складається з 1-1 боксу площею 54,3 кв.м, 1-2 боксу площею 53,4 кв.м, 1-3 боксу площею 54,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 231,1 кв.м;

визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю складу літ. «Е», що складається з 1-1 приміщення площею 34,2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 231,1 кв.м (т.3 а.с.137, 138-140).

За змістом судового рішення від 02 березня 2010 року в справі №2-2476/2010 зазначено, що ОСОБА_1 купив у ОСОБА_3 по договору купівлі-продажу від 04 березня 2009 року комплекс будівель та споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 та складаються з літ. «Е» склад, літ. «М» гараж, які належали продавцю ОСОБА_3 на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 09 вересня 2008 року в справі №2-2561/08 та рішення Кілійського районного суду Одеської області від 09 вересня 2008 року в справі №2-2560/08 і були за ним зареєстровані 04 березня 2009 року.

На підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 02 березня 2010 року в справі №2-2476/2010 за ОСОБА_1 комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 26 квітня 2010 року (номер запису 220 в книзі 1, стор.220, реєстраційний номер 25629722) було зареєстровано право власності на 9/100 часток у праві спільної часткової власності на комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (в цілому комплекс будівель і споруд складався із літ. «А» - адмінбудівля загальною площею 1091,4 кв.м, літ. «в» -прохідна, літ. «Г» - каса загальною площею 48,0 кв.м., літ. «Д» - вбиральня, літ. «Е» -склад загальною площею 34,2 кв.м, літ. «Ж» - вагончик, літ «З» - вагончик, літ. «И» - адмінбудівля загальною площею 230,1 кв.м, літ. «К» - склад площею 47,0 кв.м, літ. «Д» - котельня загальною площею 219,9 кв.м, літ. «М» - гараж загальною площею 162,0 кв.м, №1-16, І-Ш надвірні споруди).

За даними з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 13 березня 2013 року 9/100 часток комплексу будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 06 березня 2013 року на праві приватної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 02 березня 2010 року у справі №2-2476/2010 (відомості про складові часини об`єкту нерухомого майна: літ. «А» - адмінбудівля загальною площею 1091,4 кв.м, літ. «в» -прохідна, літ. «Г» - каса загальною площею 48,0 кв.м., літ. «Д» - вбиральня, літ. «Е» -склад загальною площею 34,2 кв.м, літ. «Ж» - вагончик, літ «З» - вагончик, літ. «И» - адмінбудівля загальною площею 230,1 кв.м, літ. «К» - склад площею 47,0 кв.м, літ. «Д» - котельня загальною площею 219,9 кв.м, літ. «М» - гараж загальною площею 162,0 кв.м, №1-16, І-Ш надвірні споруди) (т.1 а.с.18-20).

Отже, ОСОБА_3 на прилюдних торгах 06 червня 2008 року з реалізації в порядку виконавчого провадження майна ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» придбав, зокрема, нездану до експлуатації будівлю гаражу за літ. «М» (у якій розташовані бокс № НОМЕР_1 , бокс № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 ), що знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 09 вересня 2008 року визнано законними прилюдні торги та визнано за ОСОБА_3 право власності на придбане на торгах майно. До скасування вказаного рішення суду в апеляційному порядку ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 будівлю гаражу (договір нотаріально не посвідчений). Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 02 березня 2010 року в справі №2-2476/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю гаражу літ. «М», що складається з 1-1 боксу площею 54,3 кв.м, 1-2 боксу площею 53,4 кв.м, 1-3 боксу площею 54,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 231,1 кв.м.

Бюро технічної інвентаризації у 2010 року, а потому і у Державному реєстрі прав на нерухоме майно у 2013 році спірне майно було зареєстровано за ОСОБА_3 , а потому за ОСОБА_1 як 9/100 часток у праві спільної часткової власності на комплекс будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судове рішення, яким прилюдні торги визнано недійсними та яким відмовлено ОСОБА_3 у визнанні права власності на придбане на торгах майно, ухвалено апеляційним судом Одеської області 17 вересня 2012 року. На час ухвалення цього рішення спірне майно на підставі судового рішення від 02 березня 2010 року у справі №2-2476/2010 вже було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Судове рішення від 02 березня 2010 року у справі №2-2476/2010 є чинним.

10 квітня 2018 року до суду з позовом до ОСОБА_1 звернулось Міністерство інфраструктури України, пред`явивши вимоги про визнання права власності держави в особі Міністерства інфраструктури України на будівлю гаражу за літ. «М» (у якій розташовані бокс № НОМЕР_1 , бокс № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в господарському віданні ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ»; витребування даної будівлі гаражу у ОСОБА_1 як у добросовісного набувача (на чию користь витребувати не вказано).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, подав заяву про застосування позовної давності.

Справа переглядалася в апеляційній та касаційній інстанції; після перегляду справи в касаційній інстанції правонаступник позивача Фонд державного майна України не надав жодних документів, які б могли бути оцінені судом в порядку виконання вказівок касаційної інстанції як щодо власності на спірне майно та права витребування такого у добросовісного набувача, так і щодо позовної давності, про застосування якої є заява відповідача.

У період нового апеляційного перегляду справи відповідач у справі ОСОБА_1 помер, спадщину після його смерті прийнята на оформила ОСОБА_2 .

У Спадковій справі №102/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за законом видано 17 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І., зареєстровано в реєстрі за №2646, спадкоємцю ОСОБА_2 як дружині померлого на спадщину, яка складається з: 9/100 часток у праві спільної часткової власності на комплекс будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю ОСОБА_1 на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 02 березня 2010 року у справі №2-2476/2010 (в цілому комплекс будівель і споруд складається із літ. «А» - адмінбудівля загальною площею 1091,4 кв.м, літ. «в» -прохідна, літ. «Г» - каса загальною площею 48,0 кв.м., літ. «Д» - вбиральня, літ. «Е» -склад загальною площею 34,2 кв.м, літ. «Ж» - вагончик, літ «З» - вагончик, літ. «И» - адмінбудівля загальною площею 230,1 кв.м, літ. «К» - склад площею 47,0 кв.м, літ. «Д» - котельня загальною площею 219,9 кв.м, літ. «М» - гараж загальною площею 162,0 кв.м, №1-16, І-Ш надвірні споруди) (т.3 а.с.102-104).

За даними з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 17 листопада 2023 року 9/100 часток комплексу будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 06 березня 2013 року на праві приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. 17 листопада 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за №2646 (в цілому комплекс будівель і споруд складається із літ. «А» - адмінбудівля загальною площею 1091,4 кв.м, літ. «в» -прохідна, літ. «Г» - каса загальною площею 48,0 кв.м., літ. «Д» - вбиральня, літ. «Е» -склад загальною площею 34,2 кв.м, літ. «Ж» - вагончик, літ «З» - вагончик, літ. «И» - адмінбудівля загальною площею 230,1 кв.м, літ. «К» - склад площею 47,0 кв.м, літ. «Д» - котельня загальною площею 219,9 кв.м, літ. «М» - гараж загальною площею 162,0 кв.м, №1-16, І-Ш надвірні споруди) (т.3 а.с.102).

Отже, наразі власником 9/100 часток комплексу будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 ; право власності на вказане майно є набутим в порядку спадкування після ОСОБА_1 , який набув право власності на вказане майно на підставі судового рішення від 02 березня 2010 року у справі №2-2476/2010, яке не оскаржувалось та є чинним.

Відповідно до Статуту державне підприємство «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» є державним підприємством в галузі морського та річкового транспорту, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України; майно підприємства становлять оборотні та необоротні активи, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

За положеннями статті 73 Господарського кодексу України майно державного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за цим підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Право господарського відання та право оперативного управління це речові права осіб, які не є власниками. Право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Отже, майно ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» згідно діючого законодавства є державною власністю з правом господарського відання.

Будівля гаражу літ. «М» (у якій розташовувались бокс № НОМЕР_1 , бокс № НОМЕР_2 , бокс № НОМЕР_3 ), що знаходилася за адресою: АДРЕСА_1 , як не здана в експлуатацію будівля єдиного майнового комплексу виставлялась на торги як майно ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ»; торги судовим рішенням визнані недійсними.

Будівля гаражу літ. «М», що була набута на підставі судового рішення ОСОБА_3 , а потому на підставі судового рішення ОСОБА_1 , що наразі є власністю в порядку спадкування ОСОБА_2 , становить 9/100 часток комплексу будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом Фонду державного майна України №80 від 20 січня 2020 року «Про прийняття до сфери управління Фонду державного майна України єдиного майнового комплексу державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» ()» прийнято із сфери управління Міністерства інфраструктури України до сфери управляння Фонду державного майна України єдиний майновий комплекс державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ».

Наразі згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань органом управління ДП «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» є Фонд державного майна України.

Державне підприємство «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» ( перебуває у стані припинення з 05 грудня 2023 року.

Майно, про витребування якого були заявлені у 2018 році позовні вимоги, наразі як 9/100 часток комплексу будівель та споруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є власністю ОСОБА_2 ; майно набуто в порядку спадкування.

ОСОБА_2 залучена до участі у справі ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року як процесуальний правонаступник померлого відповідача ОСОБА_1 .

Проте, особисто ОСОБА_2 не є відповідачем у справі, до неї як власника спірного майна будь-які позовні вимоги не заявлено.

Оскільки за час розгляду справи в судах відбувся перехід права власності на майно, що є предметом спору, то в порядку вирішення спору у даній справі суд не вправі витребувати спірне майно у ОСОБА_2 , так як вона не є відповідачем у справі, а є виключно процесуальним правонаступником померлого відповідача ОСОБА_1 , що не є тотожним.

Прийняття рішення у справі №502/572/18 з огляду на перехід права власності на майно, що є предметом спору, до ОСОБА_2 як особи, яка позивачем не була залучена до участі у справі в якості відповідача, матиме наслідком прийняття судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не була залучена до участі у справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в позові з процесуальних підстав, при цьому для уникнення преюдиційності не надається у цій справі правова оцінка дотриманню позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права власності на майно шляхом його витребування у останнього набувача.

Справа в провадженні суду першої інстанції з квітня 2018 року, переглядалась судами неодноразово, на новому апеляційному перегляді справа знаходиться з лютого 2022 року, призначалась до розгляду на 17 листопада 2022 року, 15 червня 2023 року, 27 липня 2023 року, 22 лютого 2024 року, 28 березня 2024 року, 27 червня 2024 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», SMS-повідомлення «Судова повістка…» На 27 червня 2024 року учасники справи повідомлені завчасно, підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 27 червня 2024 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України в особі правонаступника Фонду державного майна України задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 17 січня 2019 року скасувати.

В задоволенні позову Міністерства інфраструктури України в особі правонаступника Фонду державного майна України до ОСОБА_1 в особі правонаступника ОСОБА_2 , за участю третіх осіб ОСОБА_3 , державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ», Виконавчого комітету Кілійської міської ради про визнання права власності на майно, витребування майна від добросовісного набувача відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова