Справа № 365/409/24
Номер провадження: 2-о/365/28/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 червня 2024 року с-щеЗгурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Хижного Р.В.

за участі секретаря судового засідання Носової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, -

В С Т А Н О В И В:

10.06.2024 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною вище заявою, посилаючись на те, що її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Михайлівській центральній лікарні за адресою: пров. лікарняний, буд. 3, смт. Михайлівка, Михайлівський район, Запорізька область. До дня смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, яка є тимчасово окупованою територією України. Медичне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане Михайлівською центральною районною лікарнею 13 травня 2024 року № НОМЕР_2, що унеможливлює проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 . Заявниця просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт смерті її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Смиренівка Василівського району Запорізької області.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заявниця ОСОБА_1 направила до суду заяву з клопотанням про розгляд за її відсутності, заяву про встановлення факту смерті підтримала повністю. Заінтересована особа Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області своїх заперечень щодо заяви про встановлення факту смерті не подав.

На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті задовольнити, виходячи з наступного.

Дослідженими письмовими доказами судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При народження прізвище заявниці - ОСОБА_1 , яке після укладення шлюбу вона змінила на - ОСОБА_1 (копія свідоцтва про народження - а.с. 7, копія свідоцтва про укладення шлюбу - а.с. 7а , копія довідки про реєстрацію шлюбу - а.с. 8).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в Михайлівській центральній районній лікарні за адресою: пров. Лікарняний, буд. 3, смт. Михайлівка, Михайлівський район, Запорізька область. До дня серті ОСОБА_2 був зареєстрований у селі Смиренівка Василівського району Запорізької області. Державною бюджетною установою «Михайлівська центральна районна лікарня» було видано медичне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серія 23 № НОМЕР_2 від 13.05.2024 року від 13.05.2024 року. Медичне свідоцтво видано російською мовою за непередбаченою українським законодавством формою (копія медичного свідоцтва про смерть - а.с. 9, фотоматеріали поховання - а.с. 10-11).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24 лютого 2022 року в Україні було введено військовий стан, який триває і на даний час. Значна частина території Запорізької області, знаходиться під окупацією російських військ.

Аналіз документів, представлених заявницею, свідчить про те, що для підтвердження факту смерті її батька ОСОБА_2 відсутній документ, що підтверджує факт смерті відповідно до вимог, визначених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», затвердженим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

Суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації іншими особами своїх прав.

В силу ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій російськими військами території України, тому за встановлених обставин неможливо провести реєстрацію факту його смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, ст. 49 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 317, 319, 430 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території - задовольнити повністю.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Борщівка Балаклійського району Харківської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Михайлівській центральній лікарні за адресою: пров. Лікарняний, буд. 3, смт. Михайлівка, Михайлівський район, Запорізька область, у віці 87 років.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому судового рішення.

Заявниця: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа: Броварський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: вул. Київська, буд. 155, м. Бровари Київської області, 07400, код згідно .

Головуючий суддя Р.В. Хижний