ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1591/23 Головуючий суддя І інстанції Шахова В. В.
Провадження № 22-ц/818/1112/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги,

встановив:

У травні 2023 року представник АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості послуги з розподілу природного газу за період з 01.10.2020 по 30.04.2023 в розмірі 5489 грн 29 коп. та судового збору за подання позову до суду у сумі 2684 грн.

Позовна заява мотивована тим, що АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу у Харківській області. На виконання ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою № 2498 від 30.09.2015 затвердила Типовий договір розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з розподільної системи. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 534, 641, 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів), які в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Зазначав, що факт приєднання ОСОБА_1 до умов договору свідчить про забезпечення його домоволодіння природним газом, його фізична доставка та цілодобовий доступ об`єкта споживача за адресою: АДРЕСА_1 , до газорозподільної системи, часткова сплата рахунків.

Зауважував, що внаслідок систематичного нехтування ОСОБА_1 своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу утворилася заборгованість за період з 01.10.2020 по 30.04.2023 у розмірі 5489 грн 29 коп., яка відповідачем не погашена. 07.03.2023 Зміївським районним судом Харківської області на підставі заяви ОСОБА_1 скасовано судовий наказ по справі № 621/649/23 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року позов АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" вартість послуги з розподілу природного газу за період з 01.10.2020 по 30.04.2023 в сумі 5489 грн 29 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Харківгаз" судовий збір у розмірі 2684 грн 00 коп.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18 грудня 2023 року у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказав, що відповідача не було повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції, через запроваджений в Україні воєнний стан покинув свій дім та проживав за іншою адресою. Вказував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості та підстави для її стягнення.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що позивачем не було надано доказів які б підтверджували факт його приєднання до умов Типового договору розподілу природного газу, факту сплати за природний газ або факт споживання ним природного газу. Тобто відсутній факт існування між ним та позивачем будь-яких договірних відносин з надання йому послуг з розподілу природного газу.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст позову та його ціну, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін визначені у ст. 375 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що споживач зобов`язаний оплачувати надані послуги за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Внаслідок невиконання відповідачем обов`язку по оплаті послуг утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в повному обсязі.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних система, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824 оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Позивач по справі Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" є газорозподільним підприємством, що здійснювало діяльність з розподілу природного газу в Харківській області (Оператором ГРМ).

Діяльність товариства здійснювалася на підставі виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Ліцензії.

Постанова НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" є регуляторним актом, прийнята в межах повноважень визначених Законом України "Про ринок природного газу", Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженої Указом Президента України № 715/2014 від 10.09.2014 та у спосіб, визначений законодавством України та є обов`язковою до виконання суб`єктами природних монополій, в тому числі і для Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз". (а. с. 7 11).

Про факт приєднання відповідача ОСОБА_1 до умов Договору свідчить забезпечення його домоволодіння природним газом, його фізична доставка та цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи, відповідно до Кодексу газорозподільних система, який затверджено Постановою НКРЕ КП № 2494 від 30.09.2015 та часткова сплата ним рахунків.

Згідно розрахунку заборгованості за послуги з розподілу природного газу перед АТ "Харківгаз" вбачається, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за період з 01.10.2020 по 30.04.2023, яка складає 5489 грн 29 коп., особовий рахунок НОМЕР_1 (а. с. 12).

Ухвалою Зміївського районного суду від 07.03.2023 скасовано судовий наказ по справі № 621/649/23 за заявою АТ "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу (а. с. 13).

Відповідно до п. 3 глави 3 розділ VІ Кодексу ГРС договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.

Згідно з п. 4 глави 3 розділу VІ Кодексу ГРС договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Відповідно до п. 1.3 Типового договору розподілу природного газу договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з пунктом 2.1 Типового договору за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1379/27824, 06.11.2015, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу".

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) - договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; - доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; - оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах: забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу; забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах; забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ:

1) присвоює споживачу (у тому числі побутовому споживачу) персональний EIC-код як суб`єкту ринку природного газу та в установленому законодавством порядку передає його Оператору ГТС для можливості ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни постачальника;

2) надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу;

3) забезпечує формування та передачу прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

За нормами статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно із п. 1 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За нормами ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу Оператор ГРМ зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити Оператору ГРМ вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним.

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, та Типовий договір розподілу газу, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, є публічними і регламентують порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18 та є усталеною у судовій практиці.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження існування між сторонами правовідносин з приводу розподілу природного газу до домоволодіння відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , та наявності з його сторони невиконаних зобов`язань у вигляді заборгованості за період з 01.10.2020 по 30.04.2023 у розмірі 5489 грн 29 коп.

Виходячи з вищенаведеного, відповідачем, в свою чергу, не надано доказів на спростування факту надання послуг позивачем чи правильності розрахунку розміру заборгованості.

Щодо доводів апелянта в частині неповідомлення його про розгляд справи.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Як зазначено в оскаржуваному судовому рішенні відповідач в жодне судове засідання, не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно до відповіді Відділу реєстраційних послуг Зміївської міської ради від 17.05.2023 №893, яка зареєстрована судом 24.05.2023, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 24 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового засідання в порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи на 13.06.2023 (а.с.18).

13 червня 2023 року у зв`язку із клопотання представника позивача про перенесення судового засідання та судове засідання не відбулось та було призначено на 26 липня 2023 року на 09-00 годину (а.с.26)

26 червня 2023 року на адресу суду повернувся поштовий конверт, який був направлений з судовою кореспонденцією на ім`я відповідача ОСОБА_1 на вищевказану офіційну адресу АДРЕСА_1 із відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.43-44).

26 липня 2023 року у зв`язку із неявкою відповідача судове засідання не відбулось та було призначено на 18 серпня 2023 року на 09-30 годину (а.с.48)

18 серпня 2023 року у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті судове засідання не відбулось та було призначено на 03 жовтня 2023 року на 09-15 годину (а.с.51)

Відповідачу ОСОБА_1 судом повторно була направлена кореспонденція: копія ухвали про відкриття провадження, разом із позовною заявою та судовою повісткою, тобто неодноразово надсилалась на останню відому суду адресу місця його проживання та адресу реєстрації (а.с.46-47,55,57), яка була надана Відділом реєстраційних послуг Зміївської міської ради, однак вся надіслана судова кореспонденція повернулась до суду із довідкою поштового відділення про причини повернення «за закінченням строку зберігання».

Судова повістка відповідно до вимог ч.5 ст.128 ЦПК України повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться

Хоча, в силу вимог ст. 128 ч. 11 ЦПК України лише відповідач…., зареєстроване місце проживання (перебування),місцезнаходження …невідоме, …викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України…. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Проте, суд першої інстанції, враховуючи введення воєнного стану в Україні на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та переміщення у зв`язку із цим фізичних осіб як в межах України та й за її межі, правильно у тому числі додатково повідомляв відповідача ОСОБА_1 на судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.49,53).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

За встановлених обставин, зважаючи на вимоги ч.5 ч.11 ст.128, ч.1 ст.131 ЦПК України суд першої інстанції правильно визнав повідомлення сторони відповідача належним, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду справи

Оскільки, судом першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі на виконання вимог ЦПК України було правильно перевірено зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача та останнє підтверджене органом державної реєстрації (а.с.17).

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу про недоведеність заяви ОСОБА_1 про те, що він був відсутній за своєю офіційною адресою реєстрації постійного місця проживання, яку він також послідовно зазначає у заяві про перегляд заочного рішення суду, в апеляційній скарзі та своїй заяві до суду апеляційної інстанції та на поштовому конверті (а.с. 69, 97, 116, 129-130).

В силу вимог ст. 128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається …фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п.2).

Днем вручення судової повістки (ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України) є …день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про …відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався визначеного у вказаних нормах ст.ст. 128, 130 ч. 10 ЦПК України порядку повідомлення відповідача про судові засідання, який за недоведеності факту відсутності відповідача за його офіційною зареєстрованою адресою свідчить про безпідставність доводів скарги про порушення судом порядку його повідомлення про розгляд цієї справи.

Згідно ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява №43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду першої інстанції.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 січня 2023 року по справі №496/4633/18 (провадження №61-11723св22).

Таким чином, оскільки кореспонденція суду та судові повістки про виклик до суду були направлена, листом рекомендованою кореспонденцією відповідачу на відому суду адресу місця його проживання, яка є його офіційною адресою реєстрації, та враховуючи, що отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, - суд першої інстанції в достатній мірі виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач як у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.69-71), так і апеляційній скарзі вказував адресу АДРЕСА_1 (а.с.116-118).

Доводи скарги про те, що він через запроваджений в Україні воєнний стан покинув свій дім та проживав за іншою адресою належними і допустимими доказами об`єктивно не підтверджені.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтуванням колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 10 червня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.