ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1007/24 Справа № 196/1136/21 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Барильської А.П., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, про встановлення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, про встановлення місця проживання дітей, обґрунтовуючи тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2009 року, однак їх подружнє життя не склалось та 01 березня 2021 року рішенням Ленінського районного суду м.Полтави шлюб розірвано. У шлюбі в них народились двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що після припинення шлюбних відносин та після розлучення діти залишились проживати із ним. Він має великий будинок, де шість просторих кімнат, створені всі умови для проживання дітей, у кожного окреме ліжко, умови для навчання та розвитку. Діти звикли проживати разом із ним, вважають будинок своїм домом, ростуть в любові та повазі. Він забезпечує дітей освітою, бере активну участь у шкільному житті дітей, відвідує батьківські збори, діти додатково відвідують гуртки та мають друзів, які проживають поруч з ними.

Посилаючись на те, що діти мають із ним міцний сталий зв`язок, та він не перешкоджає відповідачці спілкуватись з дітьми, не чинить перешкод у здійсненні її прав та обов`язків щодо спільних дітей, просив суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 .

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до неї відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції неповно вивчено докази по справі, порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Вказує, що судом не враховано, що позивач систематично виїздить у відрядження, а дітьми займається бабуся, та судом не досліджувався у повній мірі лист-підтвердження голови громади ОСОБА_5 , та відомостям, зазначеним у цьому листі, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, як і не надано уваги показанням свідка ОСОБА_6 - бабусі дітей, яка також підтвердила, що діти ждуть батька, а вихованням займається бабуся. Судом першої інстанції не було встановлено жодної виняткової обставини, що перешкоджали б проживанню дітей разом із матір`ю, яка має житло, облаштоване для нормального проживання та розвитку дітей. Суд, при вирішенні справи про визначення місця проживання дитини, повинен врахувати спроможність батька дитини піклуватись про дитину особисто, однак позивач перекладає свій обов`язок батьківства на свою матір, яка фактично виховує дітей. Згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду. Зазначає, що позивач є особою з агресивною поведінкою та діти знаходяться у повній залежності від батька, чим і обумовлюється надання таких схожих за змістом пояснень дітей.

У грудні 2023 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що матеріали справи підтверджують факт проживання дітей з народження разом із батьком, навіть після припинення відносин з відповідачкою та розірванням шлюбу. У висновку Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей вказано, що позивач проживає разом із дітьми та своєю матір`ю ОСОБА_7 . При цьому, що найважливіше, мати дітей або її представник не були присутні ні на жодному засіданні комісії опіки та піклування. Допитані під час розгляду справи діти не мають бажання проживати разом із відповідачем, діти її бояться. Під час спілкування з ними в судовому засіданні вони повідомили, що відповідач їх била. Син повідомив, що заїкається через поведінку відповідача і що вона пошкодила йому шию (встромила виделку). На момент розгляду справи судом першої інстанції діти висловили свою думку, були вислухані судом та їх думка взята до уваги під час ухвалення судом першої інстанції свого рішення.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалам справи, що позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 є батьками малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 26 вересня 2009 року. Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 01 березня 2021 року шлюб між ними розірвано.

Позивач ОСОБА_2 є громадянином України та зареєстрований у АДРЕСА_1 .

Згідно копії листа-підтвердження голови громади ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_2 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , в період з січня 2018 року по теперішній час фактично проживає в АДРЕСА_2 разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У періоди відсутності ОСОБА_2 у зв`язку з робочими відрядженнями, проживає разом з дітьми та доглядає за ними ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії довідки, виданої директором КЗ "Царичанська ЗОШ I-III ступенів" Царичанської селищної ради Дніпропетровської області 16 вересня 2020 року №01-47/142, вбачається, що учениця 4-А класу ОСОБА_3 регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько ОСОБА_2 систематично спілкується з вчителем, який навчає доньку, цікавиться шкільним життям дитини та відповідально ставиться до її виховання. Регулярно відвідує батьківські збори. Дитину до школи привозить і забирає батько. Інколи учениця користується шкільним автобусом.

Згідно копії характеристики,виданої директором КЗ "Царичанська ЗОШ I-III ступенів" Царичанської селищної ради Дніпропетровської області 16 вересня 2020 року №01-47/144, ОСОБА_2 за період навчання доньки ОСОБА_3 з 01 вересня 2018 року проявив себе хорошим батьком. Виконує всі побажання педагогів школи та батьківського комітету, цікавиться питанням органів учнівського самоврядування. Відвідує шкільні заходи, на які запрошуються батьки. Бере активну участь у шкільному житті доньки. Ввічливий, небайдужий, конкретний, допомагає у вирішенні кардинальних питань при необхідності, завжди цікавиться навчанням доньки та її позашкільним дозвіллям. Привозить та забирає її зі школи. Періодично вона користується шкільним автобусом, як і її молодший брат ОСОБА_4 . По всіх питаннях щодо дитини слід звертатися до батька.

З копії довідки, виданої директором КЗ "Царичанська ЗОШ I-III ступенів" Царичанської селищної ради Дніпропетровської області 25 жовтня 2020 року №01-47/258 на ученицю 5-А класу ОСОБА_3 , вбачається, що за період навчання у школі вихованням дитини займається її батько ОСОБА_2 , регулярно відвідує школу, цікавиться успіхами у навчанні дитини, тримає постійний контакт із класним керівником. Учениця завжди охайна, доглянута. До школи привозить і забирає батько.

Згідно копії довідки, виданої директором КЗ "Царичанська ЗОШ I-III ступенів" Царичанської селищної ради Дніпропетровської області 16 вересня 2020 року №01-47/141, учень 3-В класу ОСОБА_4 регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько ОСОБА_2 систематично спілкується з вчителем, який навчає сина, цікавиться шкільним життям дитини та відповідально ставиться до його виховання. Регулярно відвідує батьківські збори. Дитину до школи привозить і забирає батько. Інколи учень користується шкільним автобусом.

Згідно копії характеристики, виданої директором КЗ "Царичанська ЗОШ I-III ступенів" Царичанської селищної ради Дніпропетровської області 16 вересня 2020 року №01-47/143, ОСОБА_2 за 2 роки навчання сина ОСОБА_4 проявив себе відмінним батьком. ОСОБА_4 завжди охайний, має все необхідне для навчання та виховання. ОСОБА_2 цікавиться шкільним життям сина, його класного колективу, виконує побажання педагогів школи та батьківського комітету. Відвідує батьківські збори та інші шкільні заходи. Надає матеріальну допомогу в їх проведенні при необхідності. Ввічливий, небайдужий, конкретний. Привозить та забирає сина зі школи. Інколи сестра ОСОБА_3 забирає ОСОБА_4 з класу та їздять додому шкільним автобусом.

Згідно копії довідки, виданої директором КЗ "Царичанська ЗОШ I-III ступенів" Царичанської селищної ради Дніпропетровської області 26 жовтня 2021 року №01-47/257 на учня 4-В класу ОСОБА_4 , за період навчання у школі вихованням дитини займається його батько ОСОБА_2 , регулярно відвідує школу, цікавиться успіхами у навчанні дитини, тримає постійний контакт із класоводом. Учень завжди охайний, доглянутий. До школи привозить і забирає батько, надає посильну матеріальну допомогу класоводу, за необхідністю, для життя касу.

За даними акту обстеження умов проживання дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 10 січня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , будинок складається з 7 кімнат, газифікований. Наявні всі необхідні речі для проживання дітей: побутова техніка, меблі. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. У будинку чисто та затишно. У малолітніх дітей наявні власні кімнати, діти забезпечені одягом, мають місце для ігор та відпочинку. За цією адресою зареєстровані лише діти. Без реєстрації проживає батько дітей - ОСОБА_2 та бабуся дітей - ОСОБА_6 . З батьком встановлені довірчі відносини, у сім`ї є повага та розуміння. Під час відвідування діти спокійні та доброзичливі. Батько приділяє належну увагу й турботу щодо розумового та фізичного розвитку дітей. Ознаки насильного утримання дітей відсутні.

З наданого відповідачкою акту від 25 квітня 2023 року обстеження умов її проживання за адресою: АДРЕСА_3 , вбачається, що житло розміщене на 10 поверсі 16 поверхового будинку, складається із 3 кімнат. Умови проживання задовільні, в квартирі прибрано, кімнати облаштовані меблями нового та тривалого вжитку, в кімнатах ведуться ремонтні роботи, в наявності побутова техніка. Зі слів матері ОСОБА_1 , для дітей виділена окрема кімната, в якій в наявності двоспальний диван, стіл для письма, є шафи для речей. Умови проживання за вищезазначеною адресою задовільні.

Згідно наданої відповідачкою характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка видана директором ліцею №17 "Інтелект" Полтавської міської ради 05 квітня 2023 року за №01-33/317, ОСОБА_3 була зарахована до 1-Б класу Полтавської гімназії №17 Полтавської міської ради 01 вересня 2017 року. Дівчинка добре навчалася, проявляла інтерес до вивчення математики, захоплювалася читанням книжок, чудово розповідала вірші. Приймала участь у шкільних заходах, мала багато друзів. На уроках була уважною, спостережливою, кмітливою. Мама ОСОБА_1 займалася вихованням доньки, відвідувала батьківські збори. Дівчинка навчалася у гімназії 1 рік і була відрахована зі складу 2-Б класу у зв`язку з переходом до КЗ "Царичанської ЗОШ I-III ст." Царичанської селищної ради Дніпропетровської області" 23 серпня 2018 року .

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (пункт 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866).

Згідно висновку органу опіки і піклування від 28 січня 2022 року №3 щодо визначення місця проживання дітей, враховуючи інтереси малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись ст.161 СК України та постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", беручи до уваги думку членів комісії, орган опіки та піклування не заперечує проти проживання дітей разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні були допитані свідки, заявлені як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідачки.

На час розгляду справи діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 досягли десятирічного віку, а отже у дітей з`явилося право не тільки бути вислуханими і почутими, але й право брати активну участь у визначенні місця їх проживання.

У судовому засіданні, у присутності педагога ОСОБА_15 , судом вислухана думка та пояснення малолітніх дітей сторін у справі. Так, у судовому засіданні донька сторін ОСОБА_3 пояснила, що вона проживає разом з татом і в подальшому бажає проживати з ним. З матір`ю не бажає проживати і спілкуватися, бо мати її з братом ображала. Мама не проживає з ними тривалий час, не приходить, не телефонує, до школи також не приходить. Вона боїться маму. Син сторін ОСОБА_4 пояснив, що на даний час проживає з татком і бажає проживати з ним. Мама його ображала. Мама не проживає з ними близько 5-6 років, не спілкується, будь-яких подарунків не передає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, віку дітей, враховуючи тривалість проживання дітей з батьком, забезпечення сталості їх соціальних зв`язків з батьком, а також відсутність доказів негативного впливу батька на дітей, які б унеможливлювали їх спільне проживання, чи негативно впливали на виховання та розвиток дітей, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дітей, з урахуванням їх думки, дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах дійшов до висновку, про те, що найкращим інтересам малолітніх дітей буде відповідати визначення їх місця проживання разом з батьком - позивачем у справі ОСОБА_2 , що не є розлученням дітей з матір`ю, яка не позбавлена права спілкування з дітьми, а також брати участь у їх вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування з дітьми, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18,27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, §78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У зв`язку із зазначеним, при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування,якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно висновку органу опіки і піклування від 28 січня 2022 року №3 щодо визначення місця проживання дітей, враховуючи інтереси малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись ст.161 СК України та постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", беручи до уваги думку членів комісії, орган опіки та піклування не заперечує проти проживання дітей разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів приймає до уваги вказаний висновок, оскільки він є повним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене саме з врахуванням як найкращих інтересів дітей.

Так саме позивач має бажання та можливість у повній мірі організувати гармонійне, комфортне, стабільне життя для виховання та розвитку дітей, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачкою.

Між ними є сталий зв`язок який не може бути порушено.

Крім того, колегія суддів наголошує, що діти є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію мають певний обсяг прав. Одними з яких є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У постанові від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20 (провадження №61-14656св21) Верховний Суд зазначив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належать: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №350/1696/19 (провадження №61-19589св20).

Судом першої інстанції було заслухано думку дітей та враховано її при винесенні оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що згода дітей на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду та думка дітей покладена в основу рішення помилково, відхиляються, оскільки думка була заслухана та оцінена в сукупності разом з іншими доказами у справі та вона врахована судом, а не покладена в основу рішення.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд, при вирішенні справи про визначення місця проживання дитини, повинен врахувати спроможність батька дитини піклуватись про дитину особисто, однак позивач перекладає свій обов`язок батьківства на свою матір, яка фактично виховує дітей, відхиляються. З матеріалів справи та пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, вбачається, що позивач піклується про дітей особисто.

Доводи відповідачки про те, що позивач є особою з агресивною поведінкою та діти знаходяться у повній залежності від батька, чим і обумовлюється надання таких схожих за змістом пояснень дітей, відхиляються, оскільки є недоведеними.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що у судовому засіданні 18 червня 2024 року відповідачка під час надання пояснень приділяла увагу виключно особі позивача, його матеріальному стану та особистому життю та їхнім відносинам, не вказуючи про своє бажання опікуватися дітьми.

З урахуванням зазначеного, виходячи з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, зокрема, прихильність до батька, ураховуючи висновок органу опіки та піклування, який є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність подальшого проживання дітей разом із батьком.

Про наявність того, що дитина прижилась у своєму новому середовищі, можуть свідчити наступні факти: що відвідує дошкільний навчальний заклад - садок, відвідує різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки, зміна мови спілкування та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо. Зазначені факти необхідно оцінювати в сукупності з дотриманням інтересів дитини як на цей час, так і в майбутньому, балансу інтересів та прав батьків, думки дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня зрілості, тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що діти проживають з батьком тривалий час (більше року) та наразі повернення їх до матері буде суперечити інтересам дітей.

З матеріалів справи вбачається, що діти мають налагоджений контакт саме з батьком, який створив для них комфорті та гармонійні умови, колегія суддів позбавлена можливості задовольнити апеляційну скаргу, а її доводи відхиляє.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України»,(CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Аргументи та доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду.

Апеляційний суд зауважує, що бере до уваги інтереси дитини, а не інтереси матері чи батька.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не повно дослідив та встановив обставини даної справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Барильська А.П.

Макаров М.О.