Справа № 161/5335/24
Провадження № 2/161/2222/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 травня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

19.03.2024 року позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що у 2021 році він володів транспортним засобом, який мав намір продати. Даний автомобіль був у незадовільному стані. На оголошення про продаж відгукнувся відповідач. В ході перемовин між ним та ОСОБА_2 було досягнуто згоди, що після того як відповідач відремонтує транспортний засіб та реалізує його, сплатить за нього кошти в розмірі 1000 дол. США. 10.12.2021 року відповідач забрав автомобіль не евакуаторі. Однак, протягом тривалого часу останній від виконання своїх зобов`язань ухилявся та не повертав обіцяні кошти. 02.05.2023 року внаслідок звернення його представника до ОСОБА_2 , останній у добровільному порядку повернув йому 19000 грн. Одночасно з цим, відповідачем було складено розписку, згідно якої він зобов`язався повернути решту коштів в обумовленому розмірі 18700 грн. Проте, вказана сума боргу ОСОБА_2 так і не повернута, а усі намагання врегулювати даний спір в позасудовому порядку виявилися безрезультатними. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 18700 грн. боргових коштів, а також судові витрати по справі з яких: 1211,20 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

До початку судового засідання представником позивача було подано до суду заяву, у якій він просить розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 44).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був повідомленим належним чином (а.с. 43), заяви, клопотання, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 10.12.2021 року ОСОБА_2 було складено розписку, відповідно до змісту якої останній зобов`язався передати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 дол. США за отриманий від останнього транспортний засіб (а.с. 6).

15.02.2023 року за заявою ОСОБА_1 органом досудового розслідування було внесено відомості до ЄРДР за № 0000034 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Як вбачається із витягу з ЄРДР та як слідує із заяви позивача, 10.12.2021 року ОСОБА_2 шляхом обману та зловживання довірою, під приводом купівлі у ОСОБА_1 автомобіля, заволодів належним останньому транспортним засобом, чим заподіяв йому матеріальну шкоду на суму 1000 дол. США (а.с. 9-10).

24.02.2023 року вищевказане кримінальне провадження було закритим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, а також встановлено, що між сторонами даного спору існують цивільні правовідносини. При закритті провадження взято до уваги пояснення ОСОБА_2 , який пояснив, що кошти позивачу він має намір повернути, проте на даний час зазначене є неможливим через незадовільне матеріальне становище (а.с. 11-13).

02.05.2023 року ОСОБА_2 на виконання своїх зобов`язань було повернуто ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 19000 грн., що складає частину боргу, згідно складеної відповідачем розписки від 10.12.2021 року, а також останній зобов`язався повернути позивачу решту боргу в сумі 18700 грн. до 25.05.2023 року. На підтвердження даних обставин ОСОБА_2 складено відповідну розписку від 02.05.2023 року (а.с. 7).

Відтак, 02.05.2023 року відповідачем було складено боргову розписку, яка за своєю природою прирівнюється до договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 ані в обумовлені Договором позики від 02.05.2023 року строк, ані на день звернення позивача до суду з даним позовом, ані на день постановлення даного судового рішення, кошти ОСОБА_1 не повернув.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За наведених обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 18700 грн.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Як встановлено судом 20.05.2023 року між адвокатом Садовим М.В. та позивачем ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги № 56, на виконання якого останнім сплатило своєму представнику 5000 грн. Послуги з правничої допомоги складаються із: надання консультації (30 хв. вартість 500 грн.), складення позовної заяви про стягнення боргу (5 год. вартість 3000 грн.), представництво в суді першої інстанції (тверда грошова сума 1500 грн.). 13.03.2024 року позивачем сплачено на користь свого представника 5000 грн. за надання правничої допомоги (а.с. 14-17).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В ході розгляду справи відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Із наведеного слідує, що понесені позивачкою та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1211,20 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

На підставі ст.ст. 15, 16, 526, 549, 625, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 27, 77-81, 137, 141, 247, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно боргової розписки від 02.05.2023 року в сумі 18700 (вісімнадцять тисяч сімсот) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме: 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений 31 травня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська