П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м. Київ

Справа № 363/3703/23

Провадження: № 22-ц/824/9127/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Свєтушкіної Д. А.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживачів, визнання рахунку за газ недійсним, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У липні 2023 року до суду звернувся ОСОБА_1 ( далі -позивач) із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.05.2023 року випадково отримав рахунок ТОВ ГК «Нафтогаз» за нібито спожитий газ, за березень 2023 року, де вказано, що він спожив 378.22 м.куб. По факту, за березень він спожив 162 м.куб. газу, за який вчасно сплатив 07.04.2023 року 1376 грн., відповідно до показників лічильника, які зафіксовані на цифрове фото, станом на 1 березня 13691 м.куб., та 13853 м.куб. на 1 квітня 2023 року, які були передані засобами телефоного зв`язку за допомогою додатку "Вайбер" «Київоблгазу». Зауважив, що квитанція не містить всієї інформації, яка передбачена Законом України «Про захист прав споживачів», а саме, показників лічильника («до» та «після»), до яких саме можливо і треба прив`язати об`єм спожитого газу, (378 м.куб.), що в свою чергу, унеможливлює перевірити фактичний об`єм спожитого ним газу, який вказаний в квитанції ГК TOB «Нафтогазу». З офіційної відповіді відповідача витікає, що рахунок виставлено на підставі даних, які надає «Київоблгаз». В свою чергу, «Київоблгаз» не підтверджує дані в 378, 22 м.куб, які він, позивач, нібито спожив у березні 2023 року. З метою досудового врегулювання спору, він подав до ТОВ ГК «Нафтогазу України» офіційну заяву від 8.05.2023 року, на яку отримав відповідь, відповідно якої вина в допущених розбіжностях між показниками лічильників та фактичним споживанням газу покладається на оператора ГРМ, але, при цьому, виставлені рахунки нічим не обґрунтовані, як і сума заборгованості, які існує за твердженням відповідача, за спожитий газ. Крім того, зауважив, що відповідно Кодексу ГРС, дане джерело правастосується оператора ГРМ («Київоблгаз»), з яким у нього укладений окремий договір, і з яким спірні правовідносини вирішено в досудовому порядку, а ніяк не постачальника «останньої надії» ТОВ ГК «Нафтогаз України», додатково, Кодекс ГРС затверджений постановою НКРЕКП, а Закон України «Про захист прав споживачів», прийнятий Верховною Радою України, і підписаний президентом України, тому цей Закон, має вищий юридичний статус ніж Кодекс ГРС. А якщо Кодекс ГРС протирічить ЗУ «Про захист прав споживачів», то до уваги повинні прийматися норми Закону, а не Кодексу.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 07 березня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись нанеправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким задовольнити пред`явлений ним позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що його позовні вимоги стосуються факту не споживання в березні визначеного розміру - 378 м. куб. газ, які вказані в рахунку ТОВ ГК «Нафтогаз України», на цій підставі просив рахунок вважати недійсним, проте суд першої інстанції не дослідив жодного доказу щодо рахунків ТОВ ГК «Нафтогаз». Зауважує, що всі дані надані суду ТОВ ГК «Нафтогаз України» є такими, що не відповідають дійсності, оскільки дані ТОВ ГК «Нафтогаз» не співпадають з даними оператора ГРМ, хоча, відповідач вказує, що облік об`єму спожитого газу здійснює виключно на підставі даних оператора ГРМ. Також звертає увагу, що суд протиправно відхилив його вимогу про направлення рахунків за спожитий газ за домашньою адресою.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Євген Літвінов в інтересах ТОВ «ГК «Нафтогаз України» доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважав необґрунтованими, зазначив, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об`єкт позивача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Ціна природного газу вільно встановлюється постачальниками на ринку природного газу та складається з ціни природного газу (без урахування вартості послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи) та вартості послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та з податку на додану вартість. Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними АТ «Київоблгаз», що є оператором газорозподільної мережі за підсумками розрахункового періоду, тамістяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Отже, постачальник здійснював нарахування вартості природного газу, спожитого позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі даних Оператора ГРМ, наданих останнім до 08 числа місяця наступного за звітним до інформаційної платформи Оператора ГТС - Iplatforma. Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів порушення його прав відповідачем.

У поясненнях відносно відзиву на апеляційну скаргу відповідача, ОСОБА_1 зазначив, що відповідач вводить суд в оману, вказуючи в своєму відзиві, що його типовий договір відповідає вимогам ст.633 Цивільного Кодексу України. В позові і доданих до нього документах вказано, що він є інвалідом війни 2 групи. Зазначив, що типового договору з ним немає, його пільги інваліда війни (а їх багато), не враховані, а тому порушені його права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав.

Представник ТОВ «Нафтогаз України» Плигань І. Ю. апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є споживачем природного газу, постачальником якого є ТОВ «ГК «Нафтогаз України» за адресою побутового споживання газу: АДРЕСА_1 .

Згідно копії рахунку за спожитий газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 (ЕІС - код НОМЕР_2) за березень 2023 року зазначено спожитим позивачем 378,22 м. куб. природного газу.

08 травня 2023 року з метою досудового врегулювання спору ОСОБА_1 звернувся до директора ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з заявою про визнання рахунку за спожитий газ за березень недійсним, вимогою зробити перерахунок та направляти всю кореспонденцію за домашньою адресою позивача у м. Києві.

Листом ТОВ «ГК «Нафтогаз України» повідомлено, що визначення обсягів споживання здійснюється постачальником не самостійно, а виключно за даними оператора ГРМ. Для з`ясування, чому такий об`єм (обсяг) спожитого газу за період постачання, визначеного Оператором ГРМ по особовому рахунку № НОМЕР_1 (ЕІС - код НОМЕР_2), позивачу було рекомендовано звернутися із запитом безпосередньо до Оператора ГРМ (АТ «Київоблгаз»). За умови перерахування об`ємів оператором ГРМ, ТОВ «ГК «Нафтогаз України» автоматично отримає оновлену інформацію щодо нарахувань після 12 числа кожного місяця. Також зазначено, що паперові платіжні документи доставляються побутовим споживачам за адресою об`єкта газопостачання, окрім тих, що надали згоду в особистому кабінеті на сайті Товариства на отримання рахунків онлайн.

Відповідно до інформації з інформаційної платформи Оператора ГТС - Iplatforma оператором ГРМ за березень 2023 року по ЕІС - код НОМЕР_2 зазначено спожитим позивачем 378,22 м. куб.

Листом Вишгородського відділення АТ «Київоблгаз» № 810-ЛВ-17089-0623 від 16.06.2023 року позивачу повідомлено, що згідно з його заявою всі показники приведено у відповідність до наданої ним інформації у зверненні від 12.06.2023 року: січень показник - 13430, лютий показник - 13691, березень показник - 13863, квітень показник - 13981, травень показник - 14014.

Додатково повідомлено, що позивачем постійно порушуються умови договору згідно передачі показників газового лічильника до Оператора ГРМ.

Як вбачається з фінансового стану по особовому рахунку № НОМЕР_1 (ЕІС - код НОМЕР_2) станом на 02.08.2023 року за позивачем обліковується заборгованість у сумі 410,75 грн. за спожитий природний газ, при цьому суми до сплати після березня 2023 року значно менші за сплачені позивачем відповідно до показів лічильника, що свідчить про корегування об`ємів спожитого газу оператором ГРМ.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено порушення ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» його прав, як споживача послуг з газопостачання.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції з урахуванням висновків Верховного Суду, колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Разом з тим, відповідно до ст.14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Колегією суддів встановлено, що зазначений позивачем відповідач ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» є сервісною компанією, яка надає послуги з фінансового, юридичного, технологічного консалтингу в газопостачальній сфері.

ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об?єкт позивача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV договору, об?єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними АТ «Київоблгаз», що є оператором газорозподільної мережі за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Визначення об?ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, а не ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Відповідно до пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ визначення фактичного об?єму споживання (розподілу) природного газу по об?єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об?єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

Згідно з Кодексом ГРМ, Оператор ГРМ має право формувати об?єм розподілу і споживання природного газу по об?єкту споживача поточним місяцем, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу або в якому були своєчасно надані показники лічильника газу споживачем.

Отже, постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об?єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу.

ТОВ ГК «Нафтогаз України» не є оператором газорозподільної системи та не надає позивачу послуг з розподілу природного газу, а отже є неналежним відповідачем за даним позовом, що є підставою, за якою суд відмовляє у задоволенні первісного позову.

Предметом оскарження позивача є саме розрахунки, відповідно до яких проводилось нарахування спожитого позивачем природного газу, які, як встановлено, формує Оператор ГРМ, який і має бути відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем і його представником таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Слід зазначити, що як і в ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції, позивач, незважаючи на вимоги чинного законодавства, наполягав на позовних вимогах саме до ТОВ «ГК «Нафтогаз».

Оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні таких позовних вимог, суд першої інстанції мав би відмовити у задоволенні позову саме з цієї підстави.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, однак помилився щодо мотивів такої відмови.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура