Справа № 131/741/24
Провадження № 2/131/187/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 р.м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шелюховського М.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

До Іллінецького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Дашівської селищної ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача - ОСОБА_3 . На день смерті останнього залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка (кадастровий номер :01:000:0307) площею 2.4135 га. призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка (кадастровий номер :02:000:0469) площею 0.2357 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Кальницької сільської ради, Іллінецького району, Вінницької області, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки

За життя дід заповів все майно своєму сину - відповідачу ОСОБА_2 , про що свідчить складений ним заповіт, посвідчений 09 лютого 2006 року Кальницькою сільською радою Іллінецького району Вінницької області зареєстрований в реєстрі за № 9.

Позивач зазначає, що його батько ОСОБА_2 у встановлений законом строк про спадщину, що залишилася після померлого діда ОСОБА_3 за заповітом не прийняв та на неї не претендує. До суду по питанню надання додаткового строку для прийняття спадщини або визнання права власності не звертався, тому в даному випадку мас місце спадкування за законом.

Спадкоємцями першої черги стали діти покійного діда батько позивача ОСОБА_2 та його сестра - ОСОБА_4 , яка подала відповідну заяву про неприйняття спадщини, батько у встановлений строк не звертався до нотаріуса та на спадщину не претендує. Пережилого у подружжя не було, адже моя баба позивача - дружина покійного ОСОБА_5 померла раніше, що підтверджено відповідним свідоцтвом про смерть, копія якого додається до заяви.

Спадкоємців 2,3 та 4 черг у покійного немає. У п`яту чергу спадкують майно інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, при цьому родич ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів більш далекої ступеня споріднення. До п`ятої черги спадкування відносяться і онуки спадкодавця, а також племінники, двоюрідні внуки, двоюрідні племінники, двоюрідний дід та баба.

Бажаючи оформити свої спадкові права позивач звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Манус В.В із відповідним переліком документів для оформлення спадкових прав, однак йому було роз`яснено про відсутність спадкової справи після смерті діда та неможливість заведення спадкової справи у зв`язку із тим, що ним пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутній факт прийняття спадщини, про що видано надано роз`яснення про неможливість прийняття від позивача заяви, а відповідно і реєстрації спадкової справи.

Позивач вказує, що на час відкриття спадщини фактично проживав із покійним дідом, тому прийняв спадщину автоматично, а тому вважає, що має право на встановлення факту постійного проживання із спадкодавицею, що засвідчить факт прийняття спадщини, у судовому порядку. Фактично позивач проживав із померлим дідом ОСОБА_3 з 2016 року в АДРЕСА_1 , а також здійснював догляд за ним, тому являєть спадкоємцем, що фактично прийняв спадщину.

Окрім того нотаріусом було встановлено, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, а лише наявні витяги ДЗК, тому у позивача виникла необхідність у визнанні права власності на спадкове майно в судовому порядку, тому від встановлення вказаного факту, прийняття спадщини, залежить виникнення спадкових прав позивача, можливість їх подальшої реалізації, проте даний факт може бути встановлений виключно в судовому порядку, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом для захисту своїх спадкових прав.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 15 травня 2024 р. суддею Шелюховський М.В. справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Діденко Н.П. не з`явилися, натомість подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити в повному обсязі та розглянути справу за їх відсутності.

Представник відповідача Дашівський селищний голова подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги селищна рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника селищної ради.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився надав суду заяву про проведення судового засідання без його участі, не заперечує щодо задоволення позову.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до змісту статті 293 ЦПК України факти, що мають юридичне значення встановлюються судом. Згідно пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кальник Іллінецького району Вінницької області у віці 81 років помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_1 (а.с.14).

На день смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка (кадастровий номер :01:000:0307) площею 2,4135 га. призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельна ділянка (кадастровий номер :02:000:0469) площею 0,2357 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Кальницької сільської ради, Іллінецького району, Вінницької області, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.19-30).

За життя ОСОБА_3 залишив заповіт, складений 09 лютого 2006 року зареєстрований в реєстрі за № 9 та завірений секретарем Кальницької сільської ради (а.с.16), яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося та все, що буде належало йому на день смерті заповів ОСОБА_2 , який у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, про що свідчить довідка видана приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Манус В.В., № 207/01-16 від 18.06.2024 року, у змісті якого зазначається, що спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилась.

Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємцями першої черги покійного ОСОБА_3 є його діти батько позивача ОСОБА_2 , який у встановлений строк не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та на спадщину не претендує та донька померлого - ОСОБА_4 , яка подала відповідну заяву про відмову у прийняття спадщини завірену приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Цебровою Л.М. (а.с.18), дружина покійного ОСОБА_6 - ОСОБА_5 померла раніше, що підтверджено відповідним свідоцтвом про її смерть, серії НОМЕР_2 (а.с.13). Інших спадкоємців ОСОБА_3 не мав.

Факт прийняття спадщини позивачем шляхом проживання із спадкодавицею на момент його смерті, підтверджується актом обстеження виданим виконавчим комітетом Дашівської селищної ради про те, що ОСОБА_1 дійсно проживав в АДРЕСА_1 із 2016 року разом із своїм покійним дідом ОСОБА_3 по день його смерті, а також здійснював догляд за ним (а.с.15).

За таких обставин суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході дослідження у судовому засіданні письмових доказів, тому, суд вважає за необхідне встановити факт, прийняття спадщини позивачем після смерті його діда ОСОБА_3 .

Бажаючи оформити свої спадкові права позивач звернулася до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Манус В.В із відповідним переліком документів для оформлення спадкових прав, однак нотаріусом листом від 14.05.2024 року № 168/01-16 йому було роз`яснено, що ним пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини та відсутній факт прийняття спадщини, а також про неможливість оформити свої спадкові права у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.17).

Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.». Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено.

Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду.

Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, в даному випадку позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності на земельну ділянку.

Громадяни та юридичні особи, відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. г ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З 1 січня 2013 року у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр» правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку замість державного акта є свідоцтво про право власності на земельну ділянку, у разі набуття права на земельну ділянку в межах норм безоплатного виділення відповідно до ЗКУ, чи витяг із реєстру нерухомого майна та їх обтяжень, у разі переходу права на земельну ділянку від однієї особи до іншої. Чіткий порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». На підставі абз. 2 п. 1 розділу X Перехідні положення ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року Про приватизацію земельних ділянок (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-УІ).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року Про приватизацію земельних ділянок, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, переходить таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.

У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи вищевикладене, а також повне визнання позовних вимог відповідачем, вважаю, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на вказану спадкову земельну ділянку.

Керуючись ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1265, 1268 ЦК України, ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 200, 206, 263 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0307 площею 2,4135 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0469 площен 0,2357 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Кальницької сільської ради, Гайсинського, Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Позивач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2

Відповідач: Дашівська селищна рада Гайсинського району Вінницької області, адреса: 22740, вул. Горького, 9 смт Дашів Гайсинського району Вінницької області, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: