Провадження № 2/202/2341/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журжа Юлія Геннадіївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Круглий В.В. звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровськаз позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журжа Юлія Геннадіївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович про визнання виконавчого напису, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Юлією Геннадіївною 20.11.2021, що зареєстрований в реєстрі за №494, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, посвідченого 21 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г., за реєстровим №460, у сумі 2 620 527, 50 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» станом на дату вчинення виконавчого напису становить 64 150 доларів США 00 центів, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви зазначав, що 20.11.2023 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журжа Ю.Г. посвідчив виконавчий напис № 494 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових кошти в сумі 2 620 527, 50 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» станом на дату вчинення виконавчого напису становить 64 150 доларів США сума позики, строк повернення якої настав 31 жовтня 2021 року. Спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу повернення позики за договором від 21.12.2020 не було, строк повернення позики згідно цього договору настав 31.10.2021 та вже 02.11.2021 ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 нову позику. Наголошував, що ОСОБА_1 на його адресу, яку і т.ч. вказано у виконавчому написі, не отримував жодних вимог про повернення боргу та зі змісту виконавчого напису вбачається, що такі вимоги йому навіть не направлялись та не надавались нотаріусу. Наголошував, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є зокрема те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про вчинення виконавчого напису та не отримував листа-вимоги про повернення боргу. Також зазначав, що борг ОСОБА_2 ОСОБА_1 повернув у строк визначений договором, що свідчить про те, що на момент звернення до нотаріуса не існувало зобов`язання.

Окремо звернув увагу суду, що відповідно до умов договору позики ОСОБА_1 зобов`язувався повернути ОСОБА_2 таку ж суму грошових коштів в гривневому еквіваленті, яка визначена у договорі 1 805 822 грн., що на день повернення боргу за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» складатиме 64 150 доларів США. Виходячи з того, що договором позики передбачено надання позики в гривні та повернення позики в гривні, слід зазначити, що сторони визначили конкретну суму, яка підлягає поверненню 1 805 822 грн., а за виконавчим написом стягнуто 2 620 527, 50 грн., що вказує на те, що у нотаріуса були відсутні підстави вважати заборгованість безспірною і це також є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Представник ОСОБА_2 адвокат Воронко В.С. надав відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позивач не має жодних доказів розрахунку з відповідачем на суму 64 150 доларів США, так як ним ці кошти взагалі не повертались. Також зазначав, що відповідачем особисто було направлено на адресу реєстрації позивача заяву від 15.11.2023 про вимогу в строк до 17.11.2023 здійснити повернення боргу в сумі 64 150 доларів США за договором позики від 21.12.2020. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 адвокат Круглий В.В. позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Воронко В.С. заперечували щодо задоволення позовних вимог.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журжа Ю.Г. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, відзив на позов не надала.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М. надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.11.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г. посвідчено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачені в строк на підставі договору про позику грошей, посвідченого 21 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г., за реєстровим №460 грошові кошти в сумі 2 620 527, 50 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» станом на дату вчинення виконавчого напису становить - 64 150 доларів США 00 центів сума позики, строк повернення якої настав «31» жовтня 2021 року.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку № 296/5.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У постанові від 11 липня 2019 року у справі №461/4609/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу II Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 2.1 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У відповідності до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Так, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (зі змінами та доповненнями).

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16, посилаючись на приписи ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу II Порядку № 296/5).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Така позиція Верховного Суду справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є сталою.

Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15 зазначила, що наведена норма Порядку вчинення нотаріальних дій спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом.

15.11.2023 ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , було направлено заяву від 15.11.2023 про вимогу в строк до 17.11.2023 здійснити розрахунок за договором позики від 21.12.2020, який становить 2 620 527, 50 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 15.11.2023 становить - 64 150 доларів США 00 центів.

Доказів отримання позивачем зазначеного повідомлення матеріали справи не містять.

При цьому повідомлення було відправлено 15.11.2023, а виконавчий напис нотаріусом посвідчено 20.11.2023.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається з двох етапів: підготовчий, який включає повідомлення боржника, і безпосередньо учинення виконавчого напису, який включає подання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, у тому числі і повідомлення боржника.

Недотримання одного з етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному ст.84 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17.

У постанові від 13 жовтня 2017 року у справі №544/6777/17-ц Верховний Суд дійшов висновку, що встановивши відсутність доказів направлення позичальником листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа, то встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У даному випадку матеріали справи містять докази направлення ОСОБА_1 листа-вимоги про повернення боргу за договором позики за п`ять днів до посвідчення виконавчого напису, однак не містять доказів отримання позивачем такого листа.

За таких обставин суд вважає, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису від 20.11.2023 не була дотримана встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики, а саме боржник ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 також оскаржував та ставив під сумнів розмір заборгованості, зазначений в оспорюваному виконавчому написі.

Матеріалами справи встановлено, що 21.12.2020 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики.

Згідно п. 1 вказаного договору ОСОБА_2 , передає у власність ОСОБА_1 гроші в сумі 1 805 822 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на дату укладання та підписання цього договору становить 64 150 доларів США 00 центів, без сплати процентів за користування вказаною сумою грошей, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути ОСОБА_2 таку ж суму грошових коштів в гривневому еквіваленті.

Відповідно до п. 5 договору на підтвердженні факту передачі грошей позичальник видав письмову розписку про одержання зазначеної суми грошей від позикодавця.

Також в матеріалах справи міститься розписка про отримання грошових коштів за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г. від 21.12.2020 за р. № 460.

Змістом даної розписки підтверджується факт отримання ОСОБА_1 грошей у загальній сумі 1 805 822 грн. 00 коп. що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» станом на дату укладання та підписання договору позики становить 64 150 доларів США 00 центів.

Згідно укладеного правочину відповідач отримав та зобов`язався повернути грошові кошти у розмірі 1 805 822 грн. 00 коп., тобто у Національній валюті України.

Умови щодо повернення грошової суми у доларах США сторонами не погоджувались.

Доводи позивача знайшли своє підтвердження, що стягнута за виконавчим написом заборгованість за договором позики в сумі 2 620 527, 50 грн. не є безспірною, оскільки позивач зобов`язався повернути грошові кошти в сумі 1 805 822 грн.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.07.2024, є дата складення повного судового рішення 01.08.2024.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Журжа Юлія Геннадіївна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Виконавчий напис, посвідчений 20.11.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачені в строк на підставі договору про позику грошей, посвідченого 21 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Журжою Ю.Г., за реєстровим №460 грошові кошти в сумі 2 620 527, 50 грн., що в еквіваленті за курсом ПАТ КБ «Приватбанк» станом на дату вчинення виконавчого напису становить - 64 150 доларів США 00 центів сума позики, строк повернення якої настав «31» жовтня 2021 року, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073, 60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складений 01.08.2024.

Суддя Г.В. Бєсєда