Номер провадження: 22-ц/813/2862/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря

судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - Головне управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратура Одеської області, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційними скаргами Одеської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 05.04.2017 слідчим відділом Білгород-Дністровського відділу поліції НП України було розпочато кримінальне провадження №0000840, в якому з 20.11.2017 вона за версією поліції є підозрюваною у виготовлені та підроблені документів, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а також у використані завідомо підроблених документів. За час досудового розслідування, постанови слідчого неодноразово скасовувалися слідчим суддею. Незважаючи на закінчення строку на досудове розслідування, рішення про закриття провадження чи звернення до суду з обвинувальним актом ані слідчим, ані прокурором до теперішнього часу прийнято не було. У результаті таких дій і бездіяльності правоохоронних органів, вона перебуває в стані невизначеності та протягом 4 років за нею безпідставно зберігається статус підозрюваної у вчинені кримінальних злочинів. Усі наведені обставини були встановлені постановою Одеського апеляційного суду у справі №522/11145/20. Однак, систематичне прийняття рішень СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, які не відповідають вимогам КПК України, продовжують здійснюватися відповідачами і до тепер. Слідчий ОСОБА_2 20.01.2022 вкотре виніс постанову про зупинення досудового розслідування, яка в черговий раз була скасована ухвалою слідчого судді від 12.05.2023 по справі №495/2729/17. Також триває протиправна бездіяльність відповідачів, яка полягає у неприйнятті рішення щодо закриття провадження або направлення обвинувального акту. Усі ці обставини спричиняють позивачу моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її повсякденному житті: щоденні думки та переживання про наслідки кримінального переслідування, тривога, фіксованість уваги на проблемі, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та не стійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ національної поліції в Одеській області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги є те, що ухвала слідчого судді не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні положень статтею ЦК України, яке це помилково вважає позивач. Задоволення скарги в рамках кримінального провадження є достатньою сатисфакцією відшкодування шкоди, яку зазнав позивач. Сам факт переживань зазначених позивачкою, якщо таке і мало місце, не підтверджує того, що вони виникли саме через дії органів досудового розслідування та прокуратури. Наведені доводи можуть свідчить про реальну відсутність вказаних позивачем обставин або ж наявність інших причин для переживань, наприклад, у зв`язку з особистими поглядами, особливістю людських факторів, конфліктом з близькими та ін. Презумпція наявності моральної шкоди чинним законодавством не закріплена, а позивач не довів жодним доказом наявність моральної шкоди. В цілому не доказано ані наявність шкоди, ані неправомірність дій, ані причинний зв`язок між ними.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба зазначає, що сам факт наявності ухвал слідчого судді Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області щодо зобов`язання слідчого розглянути клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Сільницького І.В. про закриття кримінального провадження № 0000840 не свідчать про незаконність/протиправність дій/бездіяльності або рішень відповідачів, тому у позивачки відсутнє право на відшкодування моральної шкоди. Проте, при визначенні розміру моральної шкоди позивачка посилається лише на внутрішні переконання, а розмір моральної шкоди визначає на власний розсуд.

В апеляційній скарзі Одеська обласна прокуратура, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводами скаржника є те, що сам по собі факт здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні, з процесуальними рішеннями слідчого органу досудового розслідування у якому не згоден позивач, не свідчить про неправомірну бездіяльність прокурора та не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій прокуратури і притягнення цього відповідача до цивільно-правової відповідальності. ОСОБА_1 умисно уникає участі в проведені слідчо-розшукових дій та вживає всі заходи переховування, що свідчить про затягування строків досудового розслідування з її боку. Таким чином, висновки суду щодо протиправності бездіяльності унаслідок прийняття слідчим постанов про зупинення кримінального провадження та оголошення підозрюваній через її скасування слідчим суддею, та як наслідок, наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, є помилковими.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_1 зазначає, що доводи представника ГУНП в Одеській області про те, що преюдиційне значення мають тільки обставини, передбачені ч.6 ст. 82 ЦПК України є помилковими. Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалося слідчим відділом Білгород Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, а процесуальне керівництво прокурорами Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області. Оскільки вказані підрозділи правоохоронних органів не є окремими юридичними особами, а діють як територіальні підрозділи Головного управління національної поліції в Одеській області та Прокуратури Одеської області відповідно, останні є належними відповідачами за даним позовом.

В судове засідання представники ГУ Національної поліції в Одеській області та Державної казначейської служби не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

У судовому засіданні представник Одеської обласної прокуратури підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивачки у режимі відеоконференції апеляційні скарги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін, в своїх поясненнях посилався на доводи викладені у відзиві на апеляційні скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порушення права ОСОБА_1 на справедливий розгляд справи в розумні строки триває, досудове розслідування не закінчено і процесуальне рішення, передбачене ст. 283 КПК України, не прийнято, слідчим знову виносилася постанова про зупинення кримінального провадження та оголошення підозрюваної в розшук, яка була скасована Білгоро-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, що свідчить про продовження протиправності бездіяльності СВ Білгород Дністровського ВП ГУНП в Одеській області. Отже, такий тривалий строк та перебування позивачки у невизначеному стані спричинило їй моральні страждання. Також суд вважав, що розмір моральної шкоди в сумі 100000 грн є завищеним, тому прийшов до висновку про стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди у сумі 1000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Білгород-Дністровського відділу поліції Національної поліції України перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000840 від 05 квітня 2017 року за підозрою ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2022 задоволено частково апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2022 та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури.

10 вересня 2020 року Білгород-Дністровський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області склав повідомлення захиснику підозрюваної ОСОБА_1 про завершення досудового розслідування, вказано, що зібраних доказів достатньо для складення обвинувального акта.

05 жовтня 2020 року Білгород-Дністровський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області склав повідомлення захиснику підозрюваної ОСОБА_1 про завершення досудового розслідування, вказано, що зібраних доказів достатньо для складення обвинувального акта.

02 березня 2021 року Білгород-Дністровський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області склав повідомлення захиснику підозрюваної ОСОБА_1 про завершення досудового розслідування, вказано, що зібраних доказів достатньо для складення обвинувального акта.

Постановою Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області від 20 січня 2022 року було зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР №0000840 від 05.04.2017, за підозрою ОСОБА_1 у скоєнні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, оголошено підозрювану ОСОБА_1 в розшук.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.05.2023 у справі №495/2729/17 було поновлено адвокату Сільницькому І.В. в інтересах ОСОБА_1 строк на оскарження постанови та задоволено скаргу адвоката, скасовано постанову слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Лозун А.О. від 20.01.2022 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000840 від 05.04.2017 та оголошення підозрюваної ОСОБА_1 в розшук.

Ухвала мотивована тим, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000840 від 05 квітня 2017 року закінчився 25 жовтня 2018 року, тому зупинення 20 січня 2022 року досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000840 від 05.04.2017 року та оголошення підозрюваної ОСОБА_1 в розшук суперечить нормам КПК України, оскільки відновлення досудового розслідування після його завершення у кримінальному провадженні, у якому сплили строки досудового розслідування, що не підлягають поновленню, є незаконним та суперечить чинному КПК України.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав відшкодування шкоди, передбачених частиною другою статті 1167, статтями 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи осіб.

Звертаючись до суду з позовом позивачка просила стягнути на її користь з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 100 000 грн зазначивши, що незважаючи на закінчення строків судового розслідування, стороною обвинувачення до теперішнього часу не прийнято рішення про його завершення, що призводить до порушення прав ОСОБА_1 на розумні строки тривалості провадження , що спричиняє їй моральну шкоду.

З середини 2020 року по теперішній час, ОСОБА_1 залишається підозрюваною в кримінальному провадженні, досудове розслідування не закінчено, адже кримінальне провадження не закрито, обвинувальний акт до суду не направлено. На спростування таких обставин, відповідачі доказів не представили, що свідчить про те, що позивачка ОСОБА_1 знову три роки перебуває у невизначеному стані, що спричиняє моральних страждань.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що порушення права ОСОБА_1 на справедливий розгляд справи в розумні строки триває, досудове розслідування не закінчено і процесуальне рішення, передбачене ст. 283 КПК України, не прийнято, слідчим знову виносилася постанова про зупинення кримінального провадження та оголошення підозрюваної в розшук, яка була скасована Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, що свідчить про продовження протиправної бездіяльності СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області.

Як вказує позивач, усі ці обставини спричиняють позивачу моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її повсякденному житті: щоденні думки та переживання про наслідки кримінального переслідування, тривога, фіксованість уваги на проблемі, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та не стійкий настрій, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, почуття образи, обурення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий тривалий строк досудового розслідування та перебування в невизначеному стані спричиняє моральні страждання та не приймає до уваги доводи відповідача про те, що такі моральні страждання можуть завдаватися іншими життєвими обставинами.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи скаржників, що ухвала слідчого судді не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні положень статтею ЦК України, оскільки відповідачі не надали доказів вчинення дій на виконання ст. 283 КПК України, що свідчить про те, що досудове розслідування не закінчено та свідчить про те, що позивачка понад строки, встановлені ст. 283 КПК України перебуває у невизначеному стані.

Посилання скаржників на те, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження та їх скасування не є підставою для відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки в цій справі правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а тривалість досудового розслідування.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382,389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 05 липня 2024 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді В.В. Кострицький

В.А. Коновалова