КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/824/1061/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(д о д а т к о в а)

19 червня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Тетяни Миколаївни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Тетяни Миколаївни про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Чумак В.П. звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» (далі - ТОВ «Авансар»), приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Т.М. (далі - приватний виконавець Яковенко Т.М.) про стягнення безпідставно набутих коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 23 512,39 грн.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Т.М. на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 2 772,44 грн.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Авансар», приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Т.М. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, приватний виконавець Яковенко Т.М. в особі представника - адвоката Коверзнева Д.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до неї та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2024 року апеляційну скаргу приватного виконавця Яковенко Т.М. задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця Яковенко Т.М. про стягнення безпідставно набутих коштів скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Змінено розподіл судових витрат у даній справі, а саме:

стягнуто з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 4 476,50 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та 961,19 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Яковенко Т.М. 168,58 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги;

повернуто приватному виконавцю Яковенко Т.М.з Державного бюджету України 1 441,82 грн зайво сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, що внесений відповідно до платіжної інструкції № 4187 від 18 квітня 2024 року.

14 червня 2014 року до апеляційного суду надійшла заява представника приватного виконавця Яковенко Т.М. - адвоката Коверзнева Д.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Заява обґрунтована тим, що в апеляційній скарзі приватний виконавець Яковенко Т.М. також заявила вимогу про стягнення з позивача на її користь витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000,00 грн та долучила відповідні докази на підтвердження факту їх понесення, однак це питання у постанові апеляційного суду не вирішено.

Заперечення сторони позивача на заяву про ухвалення додаткового рішення до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до вимог частини третьої, четвертої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Оскільки перегляд цієї справи в апеляційному порядку відбувався у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, питання про ухвалення додаткового рішення вирішується судом апеляційної інстанції у тому ж самому порядку, тобто без виклику сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заяву слід задовольнити з таких підстав.

За змістом підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року приватний виконавець Яковенко Т.М. в особі представника - адвоката Коверзнева Д.В. серед іншого просила у разі задоволення апеляційної скарги стягнути з позивача на її користь судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 3 000,00 грн.

До апеляційної скарги представником було долучено: ордер від 19 квітня 2024 року на надання правничої (правової) допомоги приватному виконавцю Яковенко Т.М. у Київському апеляційному суді; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 13 січня 2017 року; договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 01 вересня 2022 року; укладений між Адвокатським бюро «Коверзнев і партнери» та приватним виконавцем Яковенко Т.М.; додаткову угоду від 30 грудня 2022 року до цього договору; додаткову угоду від 17 квітня 2024 року до вказаного договору (в якій погоджено у тому числі розмір гонорару та порядок його визначення); рахунок на оплату наданої правничої (правової) допомоги у справі № 761/28753/23 в суді апеляційної інстанції від 17 квітня 2024 року; платіжна інструкція АТ КБ «ПриватБанк» № 4188 від 18 квітня 2024 року про сплату 3 000,00 грн за надану правову допомогу; акт приймання-передачі наданих послуг від 19 квітня 2024 року (а.с. 116-121).

13 червня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу приватного виконавця Яковенко Т.М. задовольнив, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця Яковенко Т.М. про стягнення безпідставно набутих коштів скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Крім того, суд апеляційної інстанції змінив розподіл судових витрат у даній справі, а саме:

стягнув з ТОВ «Авансар» на користь ОСОБА_1 4 476,50 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та 961,19 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви;

стягнувз ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Яковенко Т.М. 168,58 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги;

повернув приватному виконавцю Яковенко Т.М.з Державного бюджету України 1 441,82 грн зайво сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, що внесений відповідно до платіжної інструкції № 4187 від 18 квітня 2024 року.

Питання розподілу судових витрат приватного виконавця Яковенко Т.М. на професійну правничу допомогу в цьому судовому рішенні не вирішувалось.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилом частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина третя статті 141 ЦПК Українипередбачає критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського судувід 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

При цьому саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

У даній справі розмір винагороди адвоката за надання професійної правничої допомоги у справі № 761/28753/23 в суді апеляційної інстанції визначений відповідачкою та її адвокатом у розмірі 3 000,00 грн, а на підтвердження понесення приватним виконавцем Яковенко Т.М. таких витрат суду надано належні докази, зокрема, копії додаткової угоди договору про надання правової (професійної правничої) допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг, рахунку на оплату та банківської квитанції.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18.

Представник приватного виконавця Яковенко Т.М. у відповідності до вимог статей 183, 360 ЦПК України надіслав ОСОБА_1 та його представнику - адвокату Чумак В.П. копію апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами та заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується квитанціями від 19 квітня 2024 року та від 14 червня 2024 року про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС (а.с. 122, 124, 159, 161). Разом з тим відзиву на апеляційну скаргу та/або клопотання про зменшення розміру судових витрат від сторони позивача до апеляційного суду не надходило.

Виходячи з того, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу приватного виконавця Яковенко Т.М. задоволено та скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, що її стосуються, а представником відповідачки документально доведено понесення останньою витрат на правову допомогу, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Оцінюючи обґрунтованість вимог заяви представника відповідачки про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відсутності заперечень сторони позивача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, колегія суддів вважає, що заявлена сума 3 000,00 грн підлягає стягненню з позивачана користь відповідачки у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому не порушуватиме права відповідачки на отримання коштів, які вона була змушена фактично затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді апеляційної інстанції, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки під час прийняття Київським апеляційним судом постанови від 13 червня 2024 року не було вирішено питання про судові витрати приватного виконавця Яковенко Т.М. на професійну правничу допомогу, а заява її представника - адвоката Коверзнева Д.В. про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення таких судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції є обґрунтованою, то наявні правові підстави для прийняття додаткової постанови у цій справі.

Керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Тетяни Миколаївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Тетяни Миколаївни про стягнення безпідставно набутих коштів додаткове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Яковенко Тетяни Миколаївни 3 000,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній