Дата документу 07.08.2024 Справа № 335/4558/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4558/23 Головуючий у 1-й інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/755/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кочеткової І.В.,

Полякова О.З.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Коршун Владислав Володимирович, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року (повний текст рішення складено 25 січня 2024 року) у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що за період з 01.11.2021 року по 28.02.2023 року Концерн «Міські теплові мережі» надав житлово-комунальні послуги в нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , споживач оплату послуг не здійснював, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на суму 51 929,63 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає.

Посилаючись на зазначені обставини,представник Концерну «Міські теплові мережі» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за вказаний період в розмірі 51 929,63 грн. та судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2 684,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 рокупозов Концерну «МТМ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії, яка утворилась за період 01.11.2021 року по 28.02.2023 року, у сумі 51 929,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Коршун В.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд неправильно встановив площу будинку та приміщення відповідача, яка зазначена в листі КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» від 08.12.2023 № 3884/01-05 та Довідці з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2023 № 340877670, що зумовлює хибні розрахунки, оскільки ці технічні дані є їх невід`ємною складовою.

Так, листом від 08.12.2023 № 3884/01-05 КП «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» надана інформація про загальну площу будинку по АДРЕСА_2 - у розмірі 1636 кв.м., а згідно Довідки з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.07.2023 № 340877670 вбачається, що площа нежитлового приміщення Відповідача (приміщення № Іа (підвал) літ. А-3 по АДРЕСА_2 ) становить 70,3 м2.

Між тим, судом першої інстанції покладено в основу судового рішення від 23.01.2024 помилкові вихідні дані (зазначені позивачем) загальної площі будинку по АДРЕСА_2 - у розмірі 1496 кв.м. та площу нежитлового приміщення Відповідача - у розмірі 72,1 кв.м., що відповідно зумовлює неправильні розрахунки в цілому.

Вказує, що суд неправильно визначив характер та зміст правовідносин між сторонами (опалення замість транзиту теплової енергії через приміщення відповідача), а встановлені судом обставини що приміщення відповідача відноситься до опалювального є недоведеними, які спростовується зібраними у справі доказами, зокрема, Актом обстеження системи теплозабезпечення від 25.03.2013, Додатком № 1 та Додатком № 2 до Договору від 01.03.2013 № 203551, Додатком № 2 до Договору від 01.04.2012 № 203551, Договором купівлі-продажу теплової енергії від 01.03.2013 № 203551, типовим індивідуальним договором № 72219431 від 01.11.2021.

Так, згідно Акту обстеження системи теплозабезпечення в приміщенні відповідача, складеного технічним інспектором Концерну «Міські теплові мережі» Бодня Н.І. від 25.03.2013, вбачається, що приміщення відповідача (приміщення № Іа (підвал) літ. А-3 по АДРЕСА_2 ) приєднано до мережі Теплопостачальної організації не безпосередньо, а через мережі інших споживачів - балансоутримувача мереж МКП «ОСНОВАНІЄ», в ньому відсутні опалювальні прилади, наявні ізольовані (зашиті мерилоном 20 мм) та скриті (зашиті гіпсокартоном) стояки будинкової системи опалення, призначені для транзиту оборотного теплоносія, які не можуть бути використані відповідачем для опалення чи гарячого водопостачання.

Додаток № 2 до Договору від 01.04.2012 № 203551 та Додаток № 2 до Договору від 01.03.2013 № 203551 визначає Схему межі поділу теплової мережі у приміщенні відповідача (приміщення № Іа (підвал) літ. А-3 по АДРЕСА_2 ), які свідчать про наявність в ньому лише 5 (п`яти) транзитних стояків будинкової системи опалення, призначені для транзиту оборотного теплоносія та відсутність опалювальних приладів, підписану споживачем, Концерном «Міські теплові мережі» та балансоутримувачем будинку (на той час) МКП «ОСНОВАНІЄ».

Вказана Схема свідчить про технічні характеристики, межі поділу й стан мережі будинкової системи опалення, яка проходить через приміщення відповідача, як до придбання приміщення відповідачем у 2013 році, так і після його придбання, а також і на сьогоднішній день.

Перехід з індивідуальних договорів купівлі-продажу теплової енергії на типові договори, що відбувся у 2021 році, у зв`язку зі змінами у законодавстві України, пов`язаними зі зміною підходів у нарахуванні обсягу теплової енергії (раніше рахували за тепловим навантаженням, а тепер рахують за показниками засобів обліку), не зумовлює зміну технічних характеристик та функціональне призначення мереж.

Зміна законодавчого підходу до розрахунків з теплопостачання не призводить та не може призвести до зміни технічних характеристик мереж.

Зміна законодавчого підходу до розрахунків не впливає на обсяг споживання теплової енергії та не може його збільшувати чи зменшувати.

Додаток № 1 до Договору від 01.04.2012 № 203551 визначає обсяг та порядок постачання теплової енергії у приміщенні відповідача (приміщення № Іа (підвал) літ. А-3 по АДРЕСА_2 ), який становить 1,92 Гкал на рік - це визначений самим позивачем (Концерном «Міські теплові мережі») максимально можливий річний обсяг теплової енергії, вартість якого може бути виставлена відповідачу для оплати - як втрати теплової енергії у внутрішньобудинкових мережах у приміщенні відповідача, необхідні для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (фактичні втрати транзиту зворотного теплоносія по трубопроводам будинкової системи опалення, які проходять через приміщення відповідача та розраховані самою Теплопостачальною організацією - абз. 4 пункту 5 типового індивідуального договору № 72219431).

Відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що починаючи з 01.11.2021 між сторонами укладений типовий індивідуальний договір № 72219431, згідно пункту 5 якого «Споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим Договором». Проте, вважає, що суд помилково застосовує абз. 2 пункту 5 вказаного Договору («Споживання теплової енергії для потреб опалення»), замість необхідного (в даному конкретному випадку) абз. 4 пункту 5 вказаного Договору, згідно якого «Споживання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення».

Звертає увагу, що відповідні правовідносини між сторонами виникли ще з 2013 року, з дати укладання Договору купівлі-продажу теплової енергії від 01.03.2013 № 203551 та змінені з 01.11.2021 - з укладенням (шляхом приєднання до умов розміщених в мережі інтернет) типового індивідуального договору № 72219431. Між тим, предмет договору (зміст правовідносин, як юридичний так і фактичний) залишився не змінним, а саме: транзит теплової енергії позивача до квартир споживачів по внутрішньобудинковій мережі теплопостачання, частина якої проходить через приміщення відповідача (окреме приміщення з транзитними мережами, за термінами нової Методики). Причому, через технічні характеристики будинкової системи опалення, максимальний річний обсяг теплової енергії, що може вивільнитись в межах приміщення відповідача (приєднане (максимально можливе) теплове навантаження приміщення), не може перевищувати 1,92 Гкал на рік, що визнано позивачем. Отже, вищевказаний обсяг 1,92 гкал на рік - це визначений самим позивачем максимальний річний обсяг теплової енергії, вартість якого може бути виставлена відповідачу для оплати - як втрати теплової енергії у внутрішньобудинкових мережах у приміщенні відповідача, необхідні для забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (фактичні втрати транзиту зворотного теплоносія по трубопроводам будинкової системи опалення, які проходять через приміщення відповідача та розраховані самою Теплопостачальною організацією - абз. 4 пункту 5 типового індивідуального договору № 72219431).

Також, слід звернути увагу, що технічні показники мережі, розрахунок теплового навантаження на приміщення та розташування стояків трубопроводів будинкової системи опалення, призначених для транзиту через приміщення відповідача теплоносія (пари та гарячої води), були погоджені Концерном «Міські теплові мережі» (Теплопостачальною організацією) в 2011 році з минулим власником приміщення (до придбання його відповідачем в 2013 році), згідно проекту ліцензійної організації ПП «ЮЖПРОЕКТ» та в подальшому неодноразово засвідчувалося Актами обстеження системи теплозабезпечення в приміщенні відповідача, складеними Теплопостачальною організацією.

Таким чином, обсяг споживання відповідачем теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, з 01.11.2021 з укладенням типового індивідуального договору № 72219431 не змінився, оскільки не змінилися технічні можливості мережі, що проходить через приміщення відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції для здійснення розрахунків обсягу теплової енергії (умовно-змінної частини тарифу) замість норм та формул Розділу ІV та V Методики № 315 (визначення обсягу теплової енергії для функціонування внутрішньобудинкових систем опалення) помилково застосував норми та формули Розділу ІІ та ІІІ Методики № 315 (визначення обсягу споживання теплової енергії для опалення), а також неправильно застосував вимоги Розділу 3 Національних стандартів з проектування ДСТУ-НБА.2.2-5:2007 «Настанова з розроблення та складання енергетичного паспорту будинків», пункту 5.28 та таблиці № 4 «Розрахункові температури повітря» ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки» та аналогічної таблиці № 2 ДБН В 2.2-15:2019 «Житлові будинки», що призвело в цілому до неправильних розрахунків покладених в основу рішення та помилкового висновку про те, що приміщення відповідача відноситься до опалювального приміщення.

Також зазначає, що приміщення № Іа (підвал) літ. А-3 по АДРЕСА_2 , належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2013. Матеріалами справи підтверджено, що нежитлове приміщення відповідача знаходиться у підвалі будинку по АДРЕСА_2 .

Житловий будинок оснащений комерційним засобом обліку. Позивачем вказаний прилад обліку SHARKY № 775 (заводський № 51458429).

Розділом 3 Національних стандартів з проектування ДСТУ-НБА.2.2-5:2007 «Настанова з розроблення та складання енергетичного паспорту будинків» визначено терміни:

п. 3.7. неопалювальний підвал - це підвал, в якому відсутні джерела тепловиделення.

п. 3.8. опалювальний підвал підвал в якому передбачені опалювальні пристрої для підтримання завданої температури.

В Акті обстеження системи теплозабезпечення в приміщенні відповідача, складеного технічним інспектором Концерну «Міські теплові мережі» Бодня Н.І. від 25.03.2013, зазначено, що система опалення невідокремлена від системи житлового будинку, опалювальні прилади у приміщенні відсутні, трубопроводи оборотного теплоносія та стояки заізольовані. Встановлений водомір.

Пунктом 5.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки» встановлено, що теплопроводи, що прокладаються за межами квартир, а також ті, що прокладаються приховано, мають проектуватися з тепловою ізоляцією. Теплову ізоляцію опалювально-вентиляційного обладнання, трубопроводів систем внутрішнього теплопостачання необхідно передбачати:

- для забезпечення тепловтрат менше допустимих (підпункт 4.4.5. пунтку 4 «Загальні вимоги» ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування»).

Приміщення відповідача знаходиться у підвалі будинку та відноситься до неопалюваних підвалів.

Відповідно до термінів, передбачених Методикою № 315 в першій редакції:

- опалюване приміщення - приміщення будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

- неопалюване приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу.

В розділі VІІІ Методики № 315 в першій редакції Вимоги щодо забезпечення нормативної температури визначено, що Нормативна температура у приміщеннях житлових будинків становить:

- у опалюваних приміщеннях будинків, проектну документацію на нове будівництво або реконструкцію яких затверджено до 01 жовтня 2005 року, - 18°C;

- у будинках, проектну документацію на нове будівництво або реконструкцію яких затверджено після 01 жовтня 2005 року, та у будинках, проектну документацію на капітальний ремонт яких затверджено після 12 березня 2011 року, - згідно з державними будівельними нормами.

В таблиці № 4 «Розрахункові температури повітря» ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки» та аналогічної таблиці № 2 ДБН В 2.2-15:2019 «Житлові будинки», «розрахункова внутрішня температура повітря» для підвалу не встановлена.

Приміщення відповідача підпадає під термін неопалюване приміщення.

Відповідно до терміну Методики № 315 в першій редакції, обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення втрати теплової енергії у трубопроводах поза межами опалюваних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга з постачання теплової енергії не надається.

Абзацем 2 пункту 1 розділу V «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП» Методики в першій редакції встановлено, що Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, складається із Загального, що розподіляється між усіма приміщеннями та Індивідуального, що дорозподіляється на неопалюване приміщення за обсяг теплової енергії, що Документ сформований в системі надходить від трубопроводів у це приміщення.

Зазначає, що судом першої інстанції та позивачем для визначення кількості теплової енергії помилково застосовано формулу 8 Методики № 315 в першій редакції (п. 2. Розділу ІІ Методики № 315) про що зазначено Концерном «Міські теплові мережі» у письмовій відповіді від 28.07.2023.

Для визначення кількості теплової енергії у лютому та березні 2022 року, судом першої інстанції та позивачем застосовувалась формула 14 Методики № 315 у другій редакції, де також значиться показник Sпр.і площа i опалюваного приміщення не оснащеного приладами розподільного обліку теплової енергії.

Вважає, що обсяг теплових втрат для приміщень у підвалі потрібно визначати по формулі 23, що знаходиться у розділі ІV «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудикові потреби опалення» Методики № 315 у другій редакції від 28.01.2022.

Крім того, теплове навантаження для підвалів не розраховується, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про зазначене, й нарахування по умовно-постійній частині тарифу є безпідставним.

Зауважує, що матеріали справи не містять жодного первинного документу, що зумовлює неможливість здійснення відповідачем контррозрахунку.

Також вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме ст. 274, 275 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції - ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження, відмовлено. Ухвала оскарженню не підлягає. Між тим, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Вважає, що суд першої інстанції допустив помилку при застосуванні ст. 274, 277 ЦПК України, оскільки для належного встановлення фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, проведення 8 (восьми) судових засідань виявилося замало, а з огляду на обсяг та характер доказів у справі, значення справи для відповідача (замість щомісячних платежів у 270,00 гривень позивач нарахував 51929,63 гривень), необхідність призначення технічної експертизи та можливого залучення до розгляду третьої сторони - балансоутримувача будинку по АДРЕСА_2 , як власника внутрішньобудинкових мереж опалення (що зроблено судом не було), без вчинення додаткових процесуальних дій та додаткового часу, повно, всебічно та об`єктивно її розглянути не вбачається можливим, а тому позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії в сумі 51919,63 грн. мали бути розглянуті за правилами загального позовного провадження.

Від представника Концерну «МТМ» ОСОБА_3 на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін

Зазначає, що нарахування розміру спожитої послуги з постачання теплової енергії по об`єкту нерухомості позивачем здійснювались з урахуванням площі 72,1 кв.м., яка була надана відповідачем, а саме згідно із Договору купівлі-продажу від 14.02.2013 р.

Також, відповідачем було змінено номер приміщення з «№ І» на «№ ОСОБА_4 ». Позивач дізнався про дані зміни вже під час судового розгляду справи.

В подальшому, при здійсненні запиту, з метою отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за результатами пошуку по приміщенню «№ Іа» по АДРЕСА_3 - було виявлено обмежену інформацію по приміщенню споживача.

Відповідачем не було надано, на підтвердження власних слів, правовстановлюючі документи, які підтверджували набуття права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення І(Іа) площею 70,3 кв.м.

Тому, з підстав відсутності розбіжностей щодо площі приміщення № І, а також за відсутності інформування споживачем стосовно відомостей про зміну опалюваної площі - позивачем було здійснено нарахування на площу 72,1 кв.м. відповідно до наданого договору купівлі-продажу від 14.02.2013 р.

Щодо площі будівлі вказує, що згідно листа від 08.12.2023 р. № 3884/01-05 КП «Запоріжремсервіс» - наведена площа представником відповідача 1636 кв.м. є загальною площею житлового будинку, до якої входить сумарна площа житлових і підсобних приміщень з урахуванням лоджій, балконів, веранд і терас.

Тоді як загальна опалювальна площа приміщень є сумарною загальною площею (об`ємом) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас. Згідно п. 10 Методики № 315, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.

Позивач при здійсненні розподілу спожитих послуг використовує саме загальну опалювальну площу будівлі, яка звісно буде відрізнятись від загальною площі будівлі.

Щодо договірних відносин наголошує, що відповідач не заперечує щодо укладення типового індивідуального договору № 72219431 від 01.11.2021 р. Тому судом було вірно здійснено посилання на пункти договору. Тоді як у сторони договірних відносин була можливість обрати іншу модель договірних відносин (передбачену Правилами № 830), умови яких більше підходять відповідачу.

Стосовно встановлення типу приміщення зауважує, що методикою визначено, що в будинку/будівлі вирізняється 4 типи приміщень: опалюване приміщення, приміщення з індивідуальним опаленням, окремі приміщення з транзитними мережами опалення, приміщення з комбінованою системою опалення.

Для всіх типів приміщень крім опалювального у Методиці визначена певна сукупність документів та ознак за якими можливо їх визначити.

Опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії. (Методика № 315).

Тобто у випадку якщо приміщення споживача не підпадає під ознаки приміщення з індивідуальним опаленням, окремого приміщення з транзитними мережами опалення, приміщення з комбінованою системою опалення та не є допоміжним приміщенням чи місцями загального користування таке приміщення є опалювальним.

Приміщення відповідача, не є окремим приміщенням з транзитними мережами опалення, адже споживачем не наданий проект будинку за яким можливо було б встановити факт відсутності опалювальних приладів та наявність лише ділянок транзитних трубопроводів опалення.

Згідно наданого Відповідачем Акта від 25.03.2013 р. зафіксовано наявність опалювальних приладів: «…трубопроводы обратного теплоносителя и стояки заизолированы..».

Також звертає увагу, що згідно наданих відповідачем схем межи поділу теплової мережі (Додаток 2 до Договору № 203551 від 01.03.2013 р. втратив чинність з 01.11.2021 р.) також зафіксовані наявні елементи системи опалення у вигляді стояків.

Наданий відповідачем акт: по-перше, складено по за межами спірного періоду; по-друге не дає підстави визначити приміщення, як таке що є окремим приміщенням з транзитними мережами опалення. Тоді як Методикою № 315 чітко передбачені умови визначення типу приміщення. В даному випадку приміщення з транзитними мережами опалення визначається відповідно до проекту будівлі/будинку.

Формула 23 Методики застосовується для визначення обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. Для застосування даної формули, у позивача повинні бути наявні вихідні данні, передбачені даною формулою.

Тому позивач, при підрахунку обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення керується п. 8 Методики № 315. У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку: для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %.

Далі зазначає, що умовно-постійною частиною тарифу згідно Постанови КМУ №869 від 01.06.2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» є абонентською плата за одиницю теплового навантаження об`єктів теплоспоживання на опалення (1 Гкал/год.) як грошовий вираз планованих економічно обґрунтованих витрат, крім тих, що віднесені до умовно-змінних витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, є постійними і не змінюються прямо (майже прямо) пропорційно зміні обсягу теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії.

Рішенням ЗМР №273 від 27.08.2021 року затверджено питомі норми річної витрати теплоти на опалення та теплового навантаження на потреби опалення для кожної окремо розташованої будівлі м. Запоріжжя для Концерну «Міські теплові мережі». Вказаним рішенням затверджено теплове навантаження об`єктів тепло споживання на опалення.

Рішеннями ЗМР якими встановлено тарифи на послугу з постачання теплової енергії також визначено структуру умовно-постійної частини тарифу із зазначенням кожної складової.

Стосовно актів прийняття в експлуатацію приладу обліку/зняття показів, на які посилається скаржник, зазначає що покази були зняті дистанційно, законодавець не зобов`язує виконавця послуг складати акти зняття показів приладів обліку. Поточні та попередні покази приладу обліку вже зафіксовані в рахунках (стаття 8 Закону України „Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання), а тому акти були складені на підставі інформації зазначеної в рахунках.

Щодо показів комерційного приладу обліку за січень 2023р. вказує, що прилад комерційного обліку за адресою вул. Нижньодніпровська, 19а у січні 2023 р. знаходився поза обліком, у зв`язку з проведенням повірки, що підтверджується наявною інформацією в загальному доступі, а саме на сайті Концерну «МТМ», де в графі «дата останньої періодичної повірки» - вказана 18.01.2023 р. У зв`язку з цим частину періоду нарахування спожитої теплової енергії будинком відбувалось розрахунково у відповідності до вимог чинного законодавства.

Тому, у зв`язку з проведенням повірки приладу комерційного обліку, покази за січень 2023 р., через технічні обставини не змінювались. Проте, обсяг спожитих послуг, на момент повірки приладу комерційного обліку, здійснювався із застосуванням 43 формули.

Звертає суду, що для здійснення перевірки нарахувань позивачем було надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку, а саме покази приладу обліку, площу опалювальних приміщень у будинку, площу приміщення відповідача, тарифи що діяли в розрахунковому періоді.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 07.08.2024 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, щоапеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, нежитлове приміщення № Іа (підвал) літ. А-3 по АДРЕСА_2 , належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2013.

Правовідносини між сторонами виникли у 2013 року після укладання договору купівлі-продажу теплової енергії від 01.03.2013 № 203551 та змінені з 01.11.2021 - з укладенням (шляхом приєднання до умов розміщених в мережі інтернет) типового індивідуального договору № 72219431.

Додаток № 2 до Договору від 01.04.2012 № 203551 та Додаток № 2 до Договору від 01.03.2013 № 203551 визначає Схему межі поділу теплової мережі у приміщенні відповідача (приміщення № Іа (підвал) літ. А-3 по АДРЕСА_2 ), підтверджують наявність в ньому лише 5 стояків будинкової системи опалення, призначені для транзиту оборотного теплоносія та відсутність опалювальних приладів. Вказані додатки підписані Споживачем, Концерном «Міські теплові мережі» та балансоутримувачем будинку (на той час) МКП «ОСНОВАНІЄ».

З Акту обстеження системи теплозабезпечення в приміщенні відповідача, складеного технічним інспектором Концерну «Міські теплові мережі» Бодня Н.І. від 25.03.2013, вбачається, що система теплопостачання приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , не відокремлена від системи опалення житлового будинку, опалювальні прилади у приміщенні відсутні, трубопроводи оборотного теплоносія та стояки заізольовані. ГВП - встановлений водомір.

З 01.11.2021 з укладенням типового індивідуального договору № 72219431 технічні можливості мережі у приміщення відповідача не змінилися, отже, не змінився обсяг споживання відповідачем теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Нежитлове приміщення відповідача знаходиться у підвалі будинку по АДРЕСА_2 .

Житловий будинок оснащений комерційним засобом обліку.

Звертаючись до суду із позовом, позивач послався на те, що Концерн «МТМ» у період з листопада 2021 року по лютий 2023 року надав послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення відповідачки на загальну суму 51 929,63 грн. Проте, споживачем за вказаний період не здійснено оплату за надані послуги.

Факт постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону, відповідно до яких позивачем було розпочато та закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

В силу положень ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ч. 1 ст. 630 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто, внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається, оскільки вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Частиною 6 ст. 633 Цивільного кодексу України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача вартості наданих послуг з постачання теплової енергії.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання», Законом України "Про житлово-комунальні послуги, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», пункту 3 Правил користування тепловою енергією, споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу (ст. 1 Закону України «Про теплопостачання»).

Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу (ч. 4 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»).

Частинами 1, 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", визначено:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

- виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

- споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач;

- індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

- внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме:

1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку;

2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою;

3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.

Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).

У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.

За приписами ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Згідно з частиною п`ятою ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом (ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги).

Відповідно до абз. 1 п. 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг (абз. 2 п. 3 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021) встановлено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (надалі по тексту - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (надалі по тексту - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

За змістом п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст.ст. 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

02.10.2021 Концерн Міські теплові мережі оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya -publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Частинами 2, 3 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Колегія суддів вважає, що законодавцем була передбачена неактивність споживачів щодо укладання договорів, тому непідписана заява-приєднання до договору не вбачає відсутність підстав для укладання договору, оскільки в даному випадку договір є не тільки договором приєднання, але й договором публічним, що не передбачає підписання заяви-приєднання.

Таким чином, через відсутність відповідного рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування 02.10.2021 позивачем відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" на офіційному веб-сайті Концерну Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, з 01.11.2021 Концерном «МТМ» та відповідачем укладений індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, якому привласнено номер № 72219431. Відтак, є обов`язковим для виконання сторонами, у тому числі і щодо своєчасної та повної оплати відповідачем наданих позивачем послуг.

Договір № 203551 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.03.2013 року вважається розірваним з 01.11.2021.

Пунктом 4 Типового індивідуального договору № 72219431 встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно, обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається показаннями вузла комерційного обліку.

Нежиле приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку - і житлових, і нежитлових.

Відповідно до визначень, передбачених Методикою:

- окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії;

- опалюване приміщення - приміщення у будівлі/ будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря;

- приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднано від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря;

- приміщення з комбінованою системою опалення - опалюване приміщення, в якому забезпечення тепловою енергією здійснюється внутрішньобудинковою системою опалення для часткового обігрівання та періодично працюючою догріваючою системою, встановленою на законних підставах.

Колегія суддів зазначає, що між сторонами у справі існує спір до якого виду приміщення, наведеного у Методиці, відноситься приміщення відповідача, з огляду на встановлені обставини справи і наявні у ній докази.

Позивач вважає спірне приміщення відповідача опалювальним, а відповідач наголошує на визначенні «окреме приміщення з транзитними мережами опалення».

Згідно з п. 8 Правил надання послуги з постачання теплової енергії опалювальний період - період, протягом якого теплопостачальні організації постачають теплову енергію для потреб опалення. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.

Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, у т.ч. підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів 2021-2023 років, відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальні сезони в м. Запоріжжі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії / вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315, встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг.

Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних Приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу III Методики.

Розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2, наведених у пункті 2 розділу II цієї Методики, залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності/відсутності та типу приладів розподільного обліку теплової енергії, дотримання температури повітря в опалюваному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні, наявності/відсутності приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.

Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.

Пунктом 5 Розділу III Методики визначено, що розподіл теплової енергії у будівлі/будинку, у якій приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії для будівлі/будинку, незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, у якій/якому відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення визначається разом з обсягом спожитої теплової енергії на опалення цих приміщень.

Розподілений обсяг для опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулою 13,14.

Відповідно до розділу III Методики № 315 визначається та розподіляється обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування (далі -МЗК) та допоміжних приміщень, а саме: у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20 %; двоповерхова - 18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14 %; п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 %.

Також, відповідно до Розділу V Методики № 315 визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, зокрема: обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювані приміщення від: індивідуального теплового пункту без регулювання за погодними умовами - 15 %; індивідуального теплового пункту при регулюванні за погодними умовами - 5 %; автономної теплогенеруючої/когенераційної установки - 7 %; центрального теплового пункту або теплогенеруючої/когенераційної установки, яка не є автономною - 8 %.

При цьому, нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається.

Пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 32 договору визначено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.

Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).

Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (частина 3 пункту 41 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, нежитлове приміщення, яке належить відповідачці, не обладнано приладами опалення. У вказаному нежитловому приміщенні проходять трубопроводи опалення та стояки, які заізольовані, виконують функцію подачі теплопової енергії для приладів опалення, тобто функцію транзиту теплоносія.

Колегія суддів наголошує, що наданий до позову розрахунок заборгованості цю ситуацію не враховує. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав до суду документи для можливості суду з`ясувати, в якій мірі наданий до позову розрахунок дійсно враховує наявний стан трубопроводів опалення. Суд позбавлений можливості самостійно зробити свій розрахунок суми позову та перевірити наданий позивачем розрахунок, який внаслідок відсутності інформації щодо врахуванням позивачем стану трубопроводів у належному відповідачці нежитловому приміщенні не є належним доказом.

Позивач не звільняється від обов`язку доведення розміру наданих послуг, який має враховувати конкретну ситуацію щодо її обсягів, теплового навантаження та ціни. Лише після доведення цих обставин позивачем - відповідач має процесуальний обов`язок спростувати свій обов`язок брати участь у загальних витратах на опалення у конкретному розмірі, зокрема, у належному відповідачці нежитловому приміщенні.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Розрахунок вартості спожитої теплової енергії по нежитловим приміщенням, розташованих у будинках, оснащених будинковими приладами обліку теплової енергії, здійснюється згідно їх показань, які розподіляються між власниками нежитлових приміщень пропорційно тепловим навантаженням.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд першої інстанції визнав його правильним, а також зазначив, що він відповідачем не спростований належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції вважав, що за період з 01.11.2021 року по 28.02.2023 рік оплата за надані послуги не здійснювалася, а тому сума непогашеної заборгованості за вказаний період склала 51 929,63 грн., що підтверджується доданим до позову розрахунком.

Між тим, надані відповідачем докази, які не були досліджені судом першої інстанції, стверджують про зворотне.

Так, нежитлове приміщення, яке належить відповідачу відноситься до неопалюваного підвалу, тому позивачем застосована не вірна формула для визначення кількості теплових втрат та, як наслідок, заборгованість за період з листопада 2021 була безпідставно завищена.

Обсяг теплових втрат для приміщень у підвалі потрібно визначати по формулі 23, що знаходиться у розділі ІV «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудикові потреби опалення» Методики у другій редакції від 28.01.2022 де застосовується показник: Lпідв. довжина трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах.

Така формула майже аналогічна формулі 19 з Методики № 315 у першій редакції та відрізняється лише тим, що не потрібно знати діаметр труб та не застосовується температура для підвалів, оскільки нормами ДБН вона взагалі не визначена.

Однак, позивачем для визначення кількості теплової енергії помилково застосовано формулу 8 Методики № 315 в першій редакції.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.

Також, знайшли своє підтвердження доводи скарги про те, що в рахунках за весь спірний період значиться постійна кількість Гкал за послугу з постачання теплової енергії (умовно-постійна частина тарифу) по тепловому навантаженню на приміщення ОСОБА_1 , - 0,0072824 Гкал/ год.

Тобто, теплове навантаження розраховується виключно для приміщень де встановлена нормативна температура + 18оС.

В таблиці № 4 ДБН В 2.2-15-2005 «Житлові будинки» та аналогічній таблиці № 2 ДБН В 2.2-15:2019 «Житлові будинки» для підвалів нормативна температура не визначена.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами скарги, що теплове навантаження для підвалів не розраховується, а тому нарахування по умовно-постійній частині тарифу є безпідставним.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що до ухвалення оскаржуваного рішення представником ОСОБА_1 адвокатом Коршуном В.В. 01.12.2023 року направлявся лист Концерну «МТМ», в якому сторона відповідача просила здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за період з 01.11.2021 по 28.02.2023 року за договором № 72219431 як власника окремого приміщення з транзитними мережами опалення (а.с. 150-153).

Концерном «МТМ» надало відповідь від 07.12.2023 № 6977/42-14759 на вищевказаний лист, в якому, серед іншого, вказано, що і зв`язку з відсутністю технічної інформації/документації на нежитлове приміщення ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 «МТМ» здійснював розподіл обсягів теплової енергії як на опалюване приміщення. Приміщення, в яких в порушення проектної документації на багатоквартирний житловий будинок були демонтовані опалювальні прилади та залишилися лише трубопроводи/стояки системи опалення, не вважаються приміщеннями з транзитними мережами опалення (а.с. 154-156).

Вказаними вище переліченими документами та вище наведеним листом Концерну «МТМ» фактично підтверджуються доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості за надані відповідачу послуги здійснено позивачем неправильно.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу й на те, що посилання позивача в листі щодо демонтажу опалювальних приладів в порушення проектної документації на багатоквартирний житловий будинок не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи, докази такого не були надані позивачем.

Колегія погоджується з цими доводами скарги, оскільки з рахунків Концерну «МТМ» про оплату за надані послуги за період з листопада 2021 р. по лютий 2023 року вбачається, що оплата відповідачу нараховувалась як за опалювальне приміщення, приєднане до мереж централізованого опалення будинку за умовно-змінною частиною тарифу. Та підставами такого розміру заборгованості в сумі 51 929,63 грн., як слідує з позовної заяви, та з чим погодився суд першої інстанції, є підключення приміщення відповідача до загальнобудинкових мереж централізованого опалення, в той час як матеріали справи містять складений представниками Концерну «МТМ» акт, яким встановлено ізоляцію трубопроводів зворотного теплоносія та стояків.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

В цій справі предметом позову є заборгованість з оплати послуги з постачання теплової енергії, а підставою - факт її отримання відповідачем через приєднання до централізованої мережі, що передбачає застосування певних положень Методики № 315 для розрахунку їх оплати, зокрема, з використанням показань будинкового приладу обліку та урахуванням розміру опалювальної площі приміщення.

Але ці обставини були спростовані відповідачем на підставі поданих ним доказів, на які суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов передчасного висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позову.

Враховуючи вище встановлені в ході апеляційного розгляду обставини, колегія вважає, що вимоги позивача із заявлених ним підстав є необґрунтованими, а тому не підлягали задоволенню.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо помилкового визначення позивачем площі будинку та спірного приміщення відповідачки в розрахунках заборгованості не підлягають оцінці, оскільки такі розрахунки, якими позивач обґрунтував свої вимоги, є необґрунтованими.

Судова колегія відхиляє посилання скаржника на те, що суд першої інстанції повинен був розглядати дану справу саме в порядку загального позовного провадження, оскільки скаржником не доведено, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження якимось чином позбавив сторону відповідача вчинити певні процесуальні дії, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення саме з цієї підстави.

З урахуванням наведених мотивів, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з п.п. б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позивачем у даній справі при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 2684 грн (а.с. 1).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 4026 грн (а.с. 193).

За вказаних обставин, з огляду на положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з Концерну «Міські теплові мережі»на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 4026 грн. в рахунок відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Коршун Владислав Володимировича задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2024 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергіївідмовити.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков