Справа № 201/6039/24
Провадження № 2-о/201/2866/2024
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 серпня 2024 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстрації та виселення осіб, які безпідставно вселилися та проживають в ній, без надання іншого житла.

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстрації та виселення осіб, які безпідставно вселилися та проживають в ній, без надання іншого житла, яка була передана в провадження судді Наумової О.С. 13 червня 2024 року.

Ухвалою судді від 24 червня 2024 року заяву залишено без руху.

Заявнику також було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків, заява буде вважатися неподаною та буде їй повернута.

Станом на 19 серпня 2024 року включно недоліки заяви не усунуто, заяви про подовження строку для усунення недоліків до суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з ч. 5 ст. 185 ЦПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

У відповідності до ч. 6 ст. 185 ЦПК України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстрації та виселення осіб, які безпідставно вселилися та проживають в ній, без надання іншого житла визнати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.С. Наумова