Єдиний унікальний номер 341/400/24
Номер провадження 2/341/242/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 травня 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку загального позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

УСТАНОВИВ

Представниця Вишневська О. І. в інтересах ТзОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

У позові просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача:

- 3 % річних у розмірі 181475,03 грн;

- нараховані інфляційні втрати у розмірі 578553,59 грн;

- сплачений судовий збір у розмірі 11400,43 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що 06.02.2007 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» (далі Банк) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав кредит у розмірі 75050,0 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 7,99 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 06.02.2007 між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 0-П, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед Банком в тому обсязі, що і ОСОБА_1 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги за таким Кредитним договором. Згідно з рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.12.2014 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 1277746,53 грн та судовий збір в розмірі 3654,0 грн.

Представниця позивача у позові зазначила, що відповідна заборгованість нарахована з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, відповідно до яких строк дії карантину на території України встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023. До строків, що продовжуються на строк дії карантину, належать строки позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України. Нарахування 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності 3 роки, але з продовженням строку позовної давності через введення карантину, нарахування тривало до 23.02.2022. Заборгованість за період з 01.06.2017 до 23.02.2022 трьох відсотків річних, що підлягає стягненню складає 181475,03 грн. Також, інфляційні втрати нарахування заборгованості за період з 01.06.2017 до 23.02.2022 становлять 578553,59 грн. Таким чином, загальний розмір заявлених позивачем до стягнення з відповідачів трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання становить 760028,62 грн.

Ухвалою суду від 19.03.2024 відмовлено у відкритті провадження у цій справі за позовом ТзОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у зв`язку зі смертю останньої. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТзОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та призначено підготовче засідання у порядку загального позовного провадження на 09.04.2024, яке відкладено на 03.05.2024.

Ухвалою суду від 03.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.05.2024.

У судове засідання 23.05.2024 представник позивача та відповідач не з`явились.

Представник позивача 23.05.2024 подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання 23.05.2024 повторно не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Повістка про виклик до суду надіслана на останню відому адресу місця реєстрації відповідача, яка відповідає даним Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідач документи не отримав, матеріали повернулись до суду у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.

Також, відповідач повідомлявся про розгляд справи відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав. Ходом розгляду справи не цікавився. У судові засідання не прибував.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Ухвалою суду від 23.05.2024 постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку.

Суд, дослідивши письмові докази, зміст позову, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

06.02.2007 між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав кредит у розмірі 75050,0 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 7,99 % річних (а. с. 16-20).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором 06.02.2007 між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 0-П, відповідно до умов якого ОСОБА_2 відповідає перед Банком в тому обсязі, що і ОСОБА_1 , за всіма зобов`язаннями останнього за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору (а. с. 21).

Відповідно до змісту позову 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги за таким Кредитним договором.

Згідно з рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.12.2014 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за Кредитним договором у розмірі 1277746,53 грн та судовий збір в розмірі 3654,0 грн (а. с. 22-23).

Дані про виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.12.2014 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до розрахунку суми 3% річних за період з 01.06.2017 до 23.02.2022 підтверджується, що сума нарахованих процентів становить 181475,03 грн (а. с. 12).

Згідно з розрахунком суми інфляційних втрат за період з 01.06.2017 до 23.02.2022 підтверджується, що сума інфляційних втрат становить 578553,59 грн (а. с. 13-15).

Надаючи правову оцінку установленим у справі обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі даних рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.12.2014 суд установив, що у відповідача перед ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» наявна заборгованість за Кредитним договором у розмірі 1277746,53 грн з 2014 року.

Дані про погашення цієї заборгованості повністю або частково відсутні.

Згідно зі ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 у справі № 916/190/18.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення виконання зобов`язання.

Як вказує позивач, нарахування 3% річних та інфляційних втрат згідно зі ст. 625 ЦК України здійснюється в межах строку загальної позовної давності у три роки із врахуванням його продовження на строк дії карантину, введеного 12.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в Україні введено карантин.

Водночас на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX до Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Цивільного кодексу України включено пункт 12, згідно з приписами якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідні приписи вступили в законну силу з квітня 2020 року.

Відповідно до положень статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Карантин діяв до кінця червня 2023 року.

Отже, суд висновує про обґрунтованість нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України за період з 01.06.2017 до 23.02.2022 з урахуванням загальної позовної давності та продовження цих строків на період дії карантину.

Згідно з розрахунками, що надані позивачем на підтвердження сум заборгованості, передбачених статтею 625 ЦК України, стягнення здійснюється за період з 01.06.2017 до 23.02.2022. Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за порушення зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором, що складає 181475,03 грн, а, також, нараховані на заборгованість інфляційні втрати, що становлять 578553,59 грн. Загальний розмір заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання становить 760028,62 грн.

Розмір заборгованості позивач обґрунтував наданими письмовими доказами: зокрема розрахунками заборгованості суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.06.2017 до 23.02.2022, копією підписаного відповідачем Кредитного договору, копією рішення суду тощо.

Водночас ОСОБА_1 відзиву, будь-яких пояснень чи доказів, які б спростовували вимоги позову, суду не надав.

З огляду на принцип змагальності та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, вирішуючи спір по суті, суд ураховує принцип диспозитивності, зокрема, в частині того, що позивач у межах строку позовної давності не просить стягнути відповідне зобов`язання за період з 12.04.2017 (дата набрання законної сили пунктом 12 Розділу «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦК України) до 01.06.2017.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 11400,43 грн (а. с. 11).

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень частини шостої статті 259, частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог частини четвертої статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76-81, 128, 141, 178, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279-280, 284, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» три відсотки річних у розмірі 181475,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» нараховані інфляційні втрати у розмірі 578553,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 11400,43 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31 травня 2024 року.

Учасники:

позивач ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», місцезнаходження за адресою: вул. Менделєєва, 12, офіс, 94/1, м. Київ, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ