Житомирський апеляційний суд
Категорія 55 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/11259/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Парк» Житомирської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Парк» Житомирської міської ради

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В.

встановив:

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зобов`язати відповідача видати йому направлення в обласну травматолого-офтальмологічну МСЕК для встановлення процента втрати працездатності та стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що він працюючи головним енергетиком в КП «Парк», 07 липня 2023 року виконуючи розпорядження директора підприємства по відключенню фонтану на території набережної річки Тетерів, спускаючись правою стороною, послизнувся на сходах та впав, при падінні отримав травму ноги (закритий трьохкісточковий перелом лівої гомілки зі зміщеннями).

Зазначав, що після чотирьох місяців лікування наслідків виробничої травми він частково втратив працездатність, а саме виражене порушення ходи лівої ноги (каліцтво лівої ноги) та по рекомендації лікуючого лікаря 16.10.2023 року він звернувся із заявою до директора КП «Парк» ОСОБА_2 із проханням надати направлення в обласну травматолого-офтальмологічну МСЕК для встановлення процента втрати працездатності, а 07.11.2023 року отримав від директора підприємства усну відповідь про відмову, обґрунтовану тим, що направлення працівників на МСЕК не входить до його обов`язків.

Вказував, що відмова відповідача у видачі позивачу направлення на МСЕК після отримання виробничої травми є незаконною. Діями відповідача йому заподіяно моральну шкоди, яка полягає у порушенні його прав, приниженні, погіршенні самопочуття та стану його здоров`я, завданні стресу.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року позов задоволено частково. Зобов`язано КП «Парк» Житомирської міської ради видати ОСОБА_1 направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення ступеню втрати професійної працездатності. Стягнуто з КП «Парк» Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник КП «Парк» Житомирської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що із аналізу положень абзацу 2 пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 вбачається, що направлення на МСЕК видається виключно після подання акта про нещасний випадок на виробництві. Приписом Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 20.11.2023 року за №1 за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 встановлено, що комісією не в повному обсязі досліджені всі обставини та не з`ясовані усі причини настання нещасного випадку. У зв`язку з чим, винесено вимогу про проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався 07.07.2023 року у КП «Парк» із головним енергетиком ОСОБА_1 у зв`язку із необхідністю приведення акту за формою Н-1 у відповідність з вимогами Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року, комісією в іншому складі (із заміною усіх членів комісії). Але судом першої інстанції не було застосовано пункт 51 Постанови №337, яким визначено, що у разі повторного розслідування (спеціального розслідування) у розділі 6 акта за формою Н-1 «Висновок комісії» робиться запис про визнання акта за формою Н-1 попереднього розслідування недійсним. Матеріали додаткового чи повторного спеціального розслідування надсилаються згідно з вимогами цього Порядку. Відповідні зміни вносяться до журналу реєстрації осіб, які потерпіли від нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь) на виробництві.

Так, обов`язок видати направлення на медико-соціальну експертизу потерпілим нещасного випадку на виробництві виникає після подання акта про нещасний випадок виробництві, але в даному випадку відповідно до пункту 51 Порядку №337, в зв`язку з призначенням повторного розслідування наявний акт є недійсним.

Також вказує, що згідно пункту 4.1 Розділу 4 Інструкції «Порядок направлення на медико-соціальну експертну комісію», направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

Судом першої інстанції не було досліджено періоду перебування на лікуванні ОСОБА_1 та відповідно зроблено передчасний висновок про наявність підстав зобов`язати КП «ПАРК» видати направлення ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви від 16.10.2023 року, адже останній перебував на лікуванні станом на вказану дату лише 3 місяці і 8 днів.

Наведені обставини справи та правові положення, на думку відповідача, свідчать про недоведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок передчасності вимог позивача до проведення повторного розслідування нещасного випадку, а отже, у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди внаслідок відсутності такої.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідач вважає, що у зв`язку із призначенням повторного розслідування акт розслідування нещасного випадку форми Н-1 від 04.07.2023 року згідно пункту 51 Постанови №337 є недійсним. Однак, недійсним він стає тільки після того, як закінчиться повторне розслідування і буде складено новий акт, в якому при цьому робиться запис про визнання недійсним акту попереднього розслідування, а до цього моменту діє попередній акт. ???Відповідач знову, навмисно плутає встановлення процента втрати працездатності (згідно позовних вимог) із встановленням інвалідності. Так, посилання його на пункти 3 та 4 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» №1317 стосуються тільки при встановленні інвалідності.

???Посилання відповідача на пункт 4.1 розділу 4 «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» та і на всю інструкцію безпідставна та помилкова тому, що ця інструкція розроблена та стосується тільки для працівників медичних закладів, а не підприємств подібних КП «ПАРК», які займаються прибиранням території парків. Питання правомірності дій працівників медичних закладів не відноситься до даної справи.

Представник відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити її вимог, скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 07.07.2023 року із головним енергетиком КП «Парк» ОСОБА_1 стався нещасний випадок у зв`язку з чим в цей же день наказом директора КП «Парк» Бондаря С. № 41-аг створено комісію з розслідування випадку виробничого травматизму (а.с.35).

04 вересня 2023 року призначеною комісію по розслідуванню причин травмування головного енергетика ОСОБА_1 складено акт розслідування нещасного випадку, за формою Н-1/П, що стався 07.07.2023 року в КП «Парк» Житомирської міської ради (а.с.18-25).

16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до директора КП «Парк» із заявою про направлення його в обласну травматолого-офтольмологічну МСЕК для визначення процента втрати працездатності у зв`язку із отриманою виробничою травмою, що стверджується копією заяви (а.с.17).

20 листопада 2023 року головним спеціалістом відділу розслідувань, аналізу, обліку виробничого травматизму та аварій Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Зеленюком Ю. складено припис №1, із вимогою провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався 07.07.2023 у КП «Парк» із головним енергетиком ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю приведення акту за формою Н-1 у відповідність з вимогами Порядку розслідувань та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року комісією в іншому складі (із зміною усіх членів комісії) (а.с.50-51).

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що відповідач після отримання заяви позивача від 16.10.2023 року із проханням надати направлення на МСЕК для визначення процента втрати працездатності, відповідного направлення не надав, чим порушив пункт 11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Ураховуючи встановлення судом факту порушення трудових прав позивача внаслідок ненадання відповідачем направлення позивачу для визначення процента втрати працездатності за його заявою від 16.10.2023 року, тривалість такого порушення, а також додаткові зусилля, яких позивач мав докласти для відновлення порушених своїх трудових прав, що на переконання суду вказує на понесення позивачем втрат немайнового характеру, які виходячи з принципів розумності та справедливості, можуть бути оцінені в розмірі 2 000 гривень, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частинами першою, другою статті 153 КЗпП України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Судом встановлено, що 07 липня 2023 року позивач отримав виробничу травму, у зв`язку з чим керівником КП «Парк» було створено комісію з розслідування випадку виробничого травматизму, яка за наслідком проведеного розслідування склала акт за формою Н-1/П. Відповідно до вказаного акта комісія дійшла висновку, що зазначений нещасний випадок стався під час виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків, в робочий час за режимом роботи підприємства, у зв`язку з чим нещасний випадок визначено таким, що пов`язаний з виробництвом.

Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XII визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських об`єднань осіб з інвалідністю.

Статтею 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV встановлено, що медико-соціальні експертні комісії визначають, зокрема, ступінь втрати професійної працездатності потерпілим від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання. Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Пунктом 11 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317 встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 №420 затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 1.4. Розділу I вищевказаного Порядку медико-соціальна експертиза потерпілого здійснюється МСЕК у складі комісії відповідно до пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, за наявності, серед іншого, направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, суду чи прокуратури.

Судом встановлено, що 16.10.2023 року позивач звернувся до директора КП «Парк» із заявою про направлення в обласну МСЕК для визначення процента втрати працездатності, однак останній в усній формі висловив свою відмову, що не заперечувалося стороною відповідача.

З аналізу вищевикладених положень вбачається, що ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках) визначаються на підставі направлення, яке може видаватися, серед інших суб`єктів, також роботодавцем.

Вибір суб`єкта, який має видати направлення на МСЕК для визначення ступеня втрати професійної працездатності належить саме потерпілому та позивач скористався цим правом, звернувшись саме до роботодавця із відповідною заявою 16.10.2023 року.

З урахуванням вищевикладеного, ненадання роботодавцем КП «Парк» Житомирської місткої ради» такого направлення для визначення ступені втрати професійної працездатності є незаконним та таким, що порушує трудові права позивача.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, виходячи із встановленого факту незаконної відмови у наданні направлення для визначення ступеня втрати працездатності, враховуючи тривалість такого порушення та необхідність відновлення порушеного права шляхом звернення до суду, на підставі розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано визначився із розміром моральної шкоди в сумі 2 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності припису Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці №1 від 20.11.2023 року та проведення повторного розслідування нещасного випадку і як наслідок недійсність акту про розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 04.09.2023 року є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 58 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, протягом трьох років з дати отримання акта за формою Н-1 потерпілий, член його сім`ї чи уповноважена ними особа або органи, установи та організації, представники яких брали участь у розслідуванні нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), мають право звернутися до роботодавця, Держпраці або її територіального органу щодо призначення повторного розслідування (спеціального розслідування) у зв`язку з незгодою з обставинами та причинами настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та/або з висновком комісії, які викладені в акті за формою Н-1.

20.11.2023 року головним спеціалістом відділу розслідувань, аналізу, обліку виробничого травматизму та аварій Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Зеленюком Ю. складено припис №1, із вимогою провести повторне розслідування нещасного випадку, що стався 07.07.2023 у КП «Парк» із головним енергетиком ОСОБА_1 у зв`язку з необхідністю приведення акту за формою Н-1 у відповідність з вимогами Порядку розслідувань та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року комісією в іншому складі (із зміною усіх членів комісії).

Відповідно до пункту 51 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 р. № 337, у разі повторного розслідування (спеціального розслідування) у розділі 6 акта за формою Н-1 «Висновок комісії» робиться запис про визнання акта за формою Н-1 попереднього розслідування недійсним. Матеріали додаткового чи повторного спеціального розслідування надсилаються згідно з вимогами цього Порядку. Відповідні зміни вносяться до журналу реєстрації осіб, які потерпіли від нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь) на виробництві.

З аналізу вищевказаних положень вбачається, що за результатами проведення повторного розслідування нещасного випадку складається новий акт за формою Н-1, в якому зазначаються відомості про визнання недійсним акту попереднього розслідування.

З урахуванням вищевикладеного, акт про розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 04.09.2023 року є дійсним до завершення проведення повторного розслідування нещасного випадку, тому роботодавець повинен був надати направлення на МСЕК для встановлення ступеня втрати працездатності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Парк» Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 липня 2024 року.

Головуючий Судді