ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6360/24 Справа № 183/9777/23 Суддя у 1-й інстанції - Оладенко О.С Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що 06.09.2021року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №667008849 (далі Договір №1). Відповідно до Реєстру боржників №161 від 23.11.2021 року до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №1. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем укладено договір факторингу №20102022, згідно якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і відповідача, на суму 94842,51 грн., з яких: 21999,78грн. сума заборгованості по основному боргу; 72842,73 грн. сума заборгованості за відсотками.

10.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено кредитний договір №07243-10/2021 (далі Договір №2), шляхом підписання електронним цифровим підписом позичальника, відповідного до якого позичальник отримав фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки, у порядку та на умовах, визначених договором. 21.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та позивачем укладено договір факторингу №21092022, згідно якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і відповідача, на суму 8240,00грн., з яких: 2000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6240,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

23.09.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір №/471910 (далі Договір №3), шляхом підписання електронним цифровим підписом позичальника, за умовами якого позичальник отримав кредит на реквізити платіжної банківської картки та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у порядку та на умовах, визначених договором. 19.04.2022 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та позивачем було укладено договір факторингу №19042022-Г, згідно якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і відповідача, на суму 7250,00 грн., з яких: 2000,00грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5250,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

22.09.2021 року між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та відповідачем було укладено кредитний договір №/733149 (далі Договір №4), шляхом підписання електронним цифровим підписом позичальника, за умовами якого позичальник отримав фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у порядку та на умовах, визначених договором. 19.04.2022 року між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та позивачем було укладено договір факторингу №19042022-Є, згідно якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і відповідача, на суму 7175,00 грн., з яких: 2000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5175,00 грн. сума заборгованості за відсотками. При цьому, позивач вказує, що з моменту отримання прав вимоги до відповідача за вищевказаними кредитними договорами нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалося, відповідач, у свою чергу, не здійснював жодного платежу на погашення заборгованості, а ні на користь позивача, а ні на користь первісних кредиторів.

Просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вказаними вище кредитними договорами у загальному розмірі 117 507,51 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року задоволено частково позовні вимоги та стягнуто із ОСОБА_1 на їх користь кредитну заборгованість за договорами у загальному розмірі 22 665 грн. з яких:

- за договором про надання фінансового кредиту №07243-10/2021 від 10 жовтня 2021 року у розмірі 8240,00 грн., яка утворилася станом на 31.07.2023 та складається з наступного: 2000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6240,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

- за договором про надання фінансового кредиту №/471910 від 23 вересня 2021 року у розмірі 7250,00 грн., яка утворилася станом на 31.07.2023 та складається з наступного: 2000,00грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5250,00 грн. сума заборгованості за відсотками;

- за договором про надання фінансового кредиту №/733149 від 22 вересня 2021року у розмірі 7175,00 грн., яка утворилася станом на 31.07.2023 та складається з наступного: 2000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5175,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено, а також стягнуто з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 517,30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також стягнути з позивача на його користь витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що позивачем під час звернення до суду не було надано договору №667008849 від 06.09.2021 року, доказів дотримання порядку реєстрації відповідачем особистого кабінету в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та укладення між ними кредитного договору з подальшим переданням відповідачу кредитних коштів. Щодо передачі права вимоги за цим договором до позивача зазначає, що останній не надав до позову всі договори факторингу та реєстри боржників відповідно до яких право вимог переходило від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

З приводу договору укладеного 10.10.2021 року з ТОВ «ФК «Інвеструм» зазначає, що позивачем не наданого жодного підтвердження про перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу, оскільки в договорі навіть не зазначені реквізити картки клієнта. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не дає змогу прослідкувати порядок нарахування заборгованості, а тому не повинен прийматися до уваги. Щодо відступлення права вимоги зазначає, що позивачем надано не всі сторінки договору факторингу №21092022, а тому не можливо встановити ціну договору та факт її перерахування ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а отже і факт передачі ТОВ «ФК «Інвеструм» право вимоги позивачу.

Щодо договору про надання фінансового кредиту ТОВ «ФК «Гоуфінгоу» зазначає, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів відповідачу. А наданий розрахунок заборгованості є некоректним та з нього не прослідковується порядок утворення заборгованості та вбачається нарахування процентів після закінчення кредитного договору. Також вважає, що право вимоги за цим договором не перейшло до позивача через надання останнім неналежним чином оформлених документів, які підтверджують укладення договору факторингу та передачу права вимоги до боржника в особі ОСОБА_1 .

З приводу договору від 22.09.2021 року про надання фінансового кредиту ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання первісним кредитором перед відповідачем зобов`язання щодо перерахування кредитних коштів, а наданий розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом. Вважає, що право вимоги за цим кредитним договором не перейшло до позивача, оскільки позивачем не надано доказів перерахування ціни продажу за договором факторингу, а також повного реєстру боржників, а тільки витяг із нього.

Зазначав, що позивачем не виконано свого обов`язку та не надано суду першої інстанції жодного доказу щодо здійснення відповідачем дій по укладенню в електронній формі кредитних договорів з фінансовими установами та видачі відповідачу кредитних коштів.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 12.10.2023 року без змін, як законне та обґрунтоване.

Зокрема, з посиланням на доводи, аналогічні позовній заяві зазначало, що ними доведено факт укладення ОСОБА_2 із ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» кредитних договорів, які підписані апелянтом електронним підписом , відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний відповідачем при укладенні зазначених договорів позики. Також наголошує, що сторонами погодженні всі істотні умови договору, зокрема і щодо їх розміру, строку повернення та розміру відсотків за користування. Крім того, відповідачем не оспорено зазначені договори і вони є дійсними, а дотримання письмової форми договору позики внаслідок його реального характеру є не лише доказом укладення такого договору а і передачі грошової суми позичальнику. Звертає увагу, що апелянт має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах позики, а тому має можливість надати виписку з рахунку для спростування доводів позивача про перерахування йому кредитних коштів.

Також наголошує, що для підтвердження факту відступлення первісними кредиторами на їх користь вимог до відповідача до позовної заяви ними було надано належні та допустимі докази. З приводу подачі повних реєстрів боржників повідомляли, що такі не були надані, оскільки крім прав вимоги до ОСОБА_1 в них відображені конференційні відомості про інших боржників, які становлять комерційну таємницю та не стосуються предмету розгляду цієї справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначена до розгляду в період дії зазначеної статті в попередній редакції, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 117 507,51 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» довела свої права вимоги на підставі договорів факторингу до ОСОБА_1 за кредитними договорами, укладеними останнім із ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «ГОУФІНГОУ», ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», за яким боржник не виконав належним чином свої зобов`язання. При цьому право вимоги не було доведено за кредитним договором №667008849, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»

Такий висновок відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 06 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено Договір кредитної лінії №667008849, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 15400,00 грн. строком на 14 днів, а саме до 20.09.2021 року, зі сплатою відсотків у розмірі 0,69 % від суми кредиту за кожний день користування ним.

Звертаючись до суду із позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначала, що набуло права вимоги за Договором №667008849 на підставі Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, укладеного з ТОВ «Таліон Плюс», яке в свою чергу набуло право вимоги до відповідача на підставі Реєстру боржників №161 від 23.11.2021року до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Однак матеріали справи не містять договору факторингу №28/1118-01 від 23.11.2021 року, проте містять копію договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем, за умовами якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» остання набула право вимоги боржника ОСОБА_1 , який станом на 06.03.2023 року мав непогашену заборгованість за Договором №1 94842,51 грн. (а.с.15-17).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження переходу прав грошової вимоги за Договором №667008849 від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивач набув прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором за договором факторингу №20102022.

Що ж стосується інших договорів, то як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 жовтня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту №07243-10/2021, на підставі якого відповідачу було надано фінансовий кредит у розмірі 2000,00 грн., строком на 14 днів, до 23.10.2021, зі сплатою відсотків у розмірі 3,00% на добу.

ТОВ «ФК «Інвеструм» виконало свої зобов`язання за Договором позики у повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором.

Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 31.07.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 8 240 грн., з яких: 2 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6 240 грн. сума заборгованості за відсотками.

Позивач набув права вимоги за кредитним договором №07243-10/2021 на підставі Договору факторингу №21092022 від 21.09.2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», за умовами якого остання набула право вимоги, до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі й до боржника ОСОБА_1 , який станом на 21.09.2022 року мав непогашену заборгованість за №07243-10/2021 у розмірі 8240 грн.

23 вересня 2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено Договір про надання фінансового кредиту №/471910, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2000 грн., строком на 14 днів, до 06.10.2021 року зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% на добу.

ТОВ «ГОУФІНГОУ» виконало свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором.

Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 31.07.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 7 250 грн., з яких: 2 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5 250 грн. сума заборгованості за відсотками.

Позивач набув права вимоги за №/471910 на підставі Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022 року, укладеного між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», за умовами якого остання набула право вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі й до боржника ОСОБА_1 , який станом на 19.04.2022року мав непогашену заборгованість за №/471910 у розмірі 7 250.

22 вересня 2021 року між ТОВ «Кредитна Установа Європейська Кредитна Група» та відповідачем було укладено договір про надання фінансового кредиту №/733149, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2 000 грн., строком на 15 днів, до 06.10.2021, зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% на добу.

ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» виконало свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором.

Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 31.07.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 7 175 грн., з яких: 2 000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5 175 грн. сума заборгованості за відсотками.

Позивач набув права вимоги за №/733149 на підставі Договору факторингу №19042022-Є від 19 квітня 2022 року, укладеного між ТОВ «Кредитна Установа «Європейська Кредитна Група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», за умовами якого остання набула право вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, у тому числі й до боржника ОСОБА_1 , який станом на 19.04.2022 року мав непогашену заборгованість за №/733149 у розмірі 7175,00 грн.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вказані електронні договори укладені відповідачем із кредитними установами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «ГОУФІНГОУ», ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» не були би укладені.

Встановлено, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісних кредиторів подав заявки на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номером телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав, як підтвердження підписання кредитного договору.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту підписання відповідачем договорів позики та є безпідставними.

Уклавши вказані договори на умовах, викладених в них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорах.

У відповідності до умов кожного із укладених договорів, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладання договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписував кредитний договір та він не отримував кредитних коштів, апеляційним судом відхиляються, оскільки за нормами Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій ОСОБА_1 не звертався.

Належними та допустимими доказами розміри заборгованості по тілу кредитів та відсотках, нарахованих відповідно до умов договору, апелянтом не спростовано.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним,у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кредитні договори укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «ГОУФІНГОУ», ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», в електронній формі, відповідають вимогам Закону і доводять факт існування волевиявлення сторін на їх укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником заяви-анкети шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу).

Кредитні кошти за вказаними вище договорами надавались ОСОБА_1 в безготівковій формі на реквізити банківської карти вказаної клієнтом в особисто підписаній заяві.

Враховуючи зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції пришов до правомірних висновків про укладання та підписання ОСОБА_1 з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «ГОУФІНГОУ», ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», кредитних договорів та невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, позичених в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед цими фінансовими установами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Окрім того, відповідач зазначаючи в апеляційній скарзі що він не укладав договори позики, не надав жодних доказів на підтвердження цього, зокрема не звертався до суду із позовами про визнання цих договорів недійними або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій.

Щодо доводів апеляційної скарги про неприйняття розрахунків заборгованості за цими кредитними договорами, то слід зазначити, що не зважаючи на те, що вони не є первинною бухгалтерською документацією у розумінні чинного законодавства, однак у сукупності із іншими наявними у справі доказами підтверджують наявність у боржника заявлених позивачем сум кредитної заборгованості та не підтверджує доводів відповідача з приводу нарахування відсотків за договором №/471910 поза межами дії такого договору.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Так згідно п.п. 1.2 договорів факторингу від 21.09.2022 року, 19.04.2022 року, 19.04.2022 року перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

У матеріалах справи наявні належним чином завірені копії актів прийому-передачі Реєстру боржників за договорами факторингу від 21.09.2022 року, 19.04.2022 року, 19.04.2022 року із підписами сторін договорів факторингів.

Таким чином ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеними вище кредитними договорами, а саме договори відступлення первісними кредиторами права вимоги №21092022 від 21.09.2022 року, №19042022-Г від 19.04.2022 року, №19042022-Є від 19 квітня 2022 року, акти прийому-передачі реєстрів боржників до цих договорів та витяги з реєстрів за ними щодо ОСОБА_1 ..

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеними кредитними договорами від 10.10.2021 року, від 23.09.2021 року, від 22.09.2021 року у відповідних сумах, які підтверджуються наявними в матеріалах справи документами.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами від 10.10.2021 року, від 23.09.2021 року, від 22.09.2021 року на користь правонаступника кредиторів - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 117 507,51 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін, відновивши його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: