ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року

м. Харків

справа № 953/714/23

провадження № 22-ц/818/1885/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу в частині стягнення аліментів ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року у складі судді Муратової С.О.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання позивача; стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.10.2017 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №4587. В шлюбі у позивача та відповідача народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований разом з відповідачем по АДРЕСА_1 . Під час спільного життя між позивачем та відповідачем відбувалися сварки з різних побутових причин, між ними не було взаєморозуміння, у них різні погляди на життя. На підставі цих непорозумінь вони практично не спілкуються, а якщо й спілкуються, тільки з приводу дитини. На даний час вони проживають в одній квартирі, але не ведуть спільного господарства. Наміри до примирення та збереження сім`ї не надали позитивного результату. В теперішній час їх сім`я остаточно розпалася і зберегти її не уявляється можливим. На теперішній час відповідач матеріально не підтримує дружину та дитину. Згідно до довідки про доходи відповідача, він займає посаду заступника начальника кафедри та отримав за серпень 2021 року 26078,53 грн, що свідчить про його здатність надавати матеріальну допомогу дитині ОСОБА_4 та матері дитини.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття та сплачену суму судового збору у розмірі 2 147 гривень 20 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги обґрунтовані та враховуючи обов`язок батьків утримувати дитину стягнення аліментів відповідає інтересам дитини та вимогам закону.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині стягнутих аліментів в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати в цій частині ухвалити нове судове рішення стягнувши аліменти на користь позивачки у розмірі 3000,00 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення без урахування того, що на його утриманні є ще дитина, у зв`язку з чим, з його заробітної плати вже відраховуються аліменти.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 ,який діє в інтересах ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на необґрунтованість доводів апелянта та відповідність висновків суду вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині вимог про стягнення аліментів.

Як встановлено судом згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.10.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований 20.10.2017 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблений актовий запис №4587 (а.с. 7).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09.08.2019, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , про що 09.08.2019 складено відповідний актовий запис №3687. Батьки: батько ОСОБА_2 ; мати ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно довідки про доходи №178 від 20.09.2021, ОСОБА_2 працює заступником начальника кафедри Національного університету цивільного захисту України, в період з березня 2021 року по серпень 2021 року включно всього нараховано заробітної плати 155339,92 грн. Також, в період з березня 2021 року по серпень 2021 року включно всього ним сплачені аліменти в розмірі 25% 38062,02 грн. (а.с. 13).

Інших даних суду не надано.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив з вимог ст. ст. 180, 181,182 СК України.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Судом першої інстанції було враховано сукупність всіх обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів. Суд вірно виходив з того, що відповідач є працездатним, зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу сину у такому розмірі, вважаючи цей розмір обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини.

Доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у визначеному судом розмірі до суду відповідачем не подано.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на наявність доньки від першого шлюбу. Таким чином він не має можливості сплачувати на користь позивачки частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць з урахуванням наявності інших утриманців.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження свого матеріального становища на час розгляду даної справи, із яких вбачалось би, що матеріальне становище відповідача не дозволяє йому належним чином виконувати свої обов`язки по утриманню свого сина ОСОБА_4 .

Колегія суддів звертає увагу, що встановлення обов`язку позивача по сплаті аліментів на користь доньки Ксенії не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції обгрунтовано зроблено висновок, що стягнення аліментів у розмірі частини всіх доходів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що відповідач має на утриманні іншу дитину, на утримання якої він вже сплачує аліменти, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_1 сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно дост.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення..

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 липня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук