Справа № 463/1406/23
Провадження № 2/463/165/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення з ПрАТ «СК «УНІКА» на його користь грошових коштів в якості відшкодування матеріальної і моральної шкоди в загальному розмірі 306874,19 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.12.2021 року між ним та відповідачем укладено договір добровільного страхування майна, а саме автомобіля марки «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП, яка відбулась 20.06.2022 року, застрахований автомобіль зазнав пошкоджень і того ж дня він звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку, а останній до 28.07.2022 року зобов`язаний був прийняти відповідне рішення про виплату страхового відшкодування. Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту становить 378346,89 гривень, проте, відповідач лише частково виплатив страхове відшкодування і перерахував на рахунок СТО грошові кошти у розмірі 149318,14 гривень. Різницю між виплаченим страховим відшкодуванням і завданою шкодою, яка за виключенням франшизи становить 226266,25 гривень, просить стягнути з відповідача в примусовому порядку, а також 4500,0 гривень витрат на проведення експертного дослідження. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором, просить стягнути з відповідача пеню за період з 29.07.2022 року по 29.07.2023 року в загальному розмірі 10266,18 гривень, інфляційні втрати, які обраховані за цей самий період в загальному розмірі 27403,81 гривень та три відсотки річних в загальному розмірі 8437,95 гривень, які також обраховані за цей період.

Крім того, протиправна поведінка відповідача, яка полягає у тривалому невиконанні умов договору унеможливила ремонт автомобіля, спричинила йому труднощі у повсякденному житті та завдала сильних душевних переживань. Через відсутність страхового відшкодування, він перебував у стресовому стані, у нього погіршилось самопочуття, зник сон та апетит. Моральну шкоду оцінює у розмірі 30000,0 гривень, які також просить стягнути з відповідача.

Відповідач не погодився та в особі повноважного представника подав відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідач провів оцінку розміру завданої шкоди і вартість відновлювального ремонту становить 425558,72 гривень, а ринкова вартість автомобіля без урахування пошкоджень - 437266,24 гривень. Оскільки вартість відновлювального ремонту перевищила 75% ринкової вартості автомобіля, такий відповідно до умов договору вважається фізично знищеним і потерпілому виплачується шкода за виключанням франшизи, яка в такому випадку становить 10% від ціни договору та вартості залишків транспортного засобу. За виключенням усіх цих сум, розмір страхової виплати становив 159437,64 гривень, з якої також було утримано в рахунок несплаченого страхового платежу 10107,0 гривень і в кінцевому, виплачено страхове відшкодування у розмірі 149330,64 гривень. Вважає, що відповідачем належним чином виконано взяті на себе зобов`язання, що виключає можливість стягнення пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Позовна заява поступила до суду 27.02.2023 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.03.2023 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

За відповідним клопотанням представника відповідача ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 11.05.2023 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:

1. Яка вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу в результаті ДТП, що сталося 20.06.2022 року, станом на 20.06.2022 року, із застосуванням цін на запасні частини, матеріали вартості нормо-години СТО, яка підтримує гарантійні зобов`язання щодо відповідної марки транспортного засобу, а також рекомендованих виробником транспортних засобів нормативів трудомісткості ремонтних робіт?

2. Яка ринкова вартість автомобіля марки «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 станом на 20.06.2022 року?

3. Яка ринкова вартість автомобіля марки «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 у пошкодженому внаслідок ДТП від 20.06.2022 року стані, станом на 20.06.2022 року?

На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Висновок експерта надійшов на адресу суду 24.04.2024 року, після чого ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.04.2024 року провадження у справі поновлено.

Згідно з висновком експерта № 2608-Е від 18.04.2024 року (т.1 а.с.235-248), вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 , становить 425224,51 гривень, ринкова вартість автомобіля в цінах на дату ДТП 622533,0 гривень, ринкова вартість пошкодженого автомобіля 357476,0 гривень.

З огляду на зазначений висновок, представник позивача 28.05.2024 року подав заяву про збільшення позовних вимог. За відповідним клопотанням представника позивача суд залишив таку заяву без розгляду, про що без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу від 30.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом позовні вимоги підтримав. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості позову заперечила та крім цього, вважає необґрунтованим висновок судової автотоварознавчої експертизи в частині визначення ринкової вартості автомобіля. Вважає, що така ринкова вартість має обчислюватись в доларах США в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ, який був чинним станом на 20.06.2022 року, тобто станом на дату ДТП. Крім того, вважає безпідставною заявлену вимогу про відшкодування моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30.12.2021 року між сторонами укладено договір добровільного страхування майна «КАСКО», а саме автомобіля марки «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 (т.1 а.с.16-30). Загальна страхова сума за договором становить 550000,0 гривень.

Внаслідок ДТП, яка відбулась 20.06.2022 року, застрахований автомобіль марки «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 зазнав пошкоджень і цього ж дня позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку (т.1 а.с.31-32).

З приводу розміру страхового відшкодування сторони вели письмову переписку. Позивач направляв на адресу відповідача відповідну претензію на суму 369990,89 гривень (т.1 а.с.114-116). Відповідач відхилив претензію на цю суму, про що надав відповідь від 12.01.2023 року (т.1 а.с.117-118) та за наслідками страхового випадку визначив суму страхового відшкодування у розмірі 159437,64 гривень. З цієї суми відповідач також утримав 10107,0 гривень в рахунок відшкодування несплаченого страхового платежу і в кінцевому перерахував на рахунок СТО страхове відшкодування у розмірі 149330,64 гривень.

Вважаючи, що зазначеної суми недостатньо, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України (тут і надалі в редакції, чинні на момент настання страхового випадку) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до пунктів 3, 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, а також справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування в своїх відносинах юридично-значимих повідомлень (зокрема, порядок надсилання, визначати, коли повідомлення вважатиметься отриманим).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, який був чинним на момент настання страхового випадку (далі - Закон України «Про страхування») добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

Згідно статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно статті 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Практично аналогічні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування закріплені у статті 26 Закону України «Про страхування».

З огляду на встановлені судом обставини, для правильного вирішення цієї справи слід встановити, чи доводиться зібраними доказами факт повного знищення транспортного засобу.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи № 760/6034/16-ц (постанова від 15.02.2023) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Всебічність та повнота, зокрема, передбачають з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності у будь-якого доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

На думку суду факт повного знищення автомобіля відповідачем не доведено.

Так пунктом 1.4 договору передбачено, що повне конструктивне або фізичне знищення транспортного засобу - такий рівень пошкодження ТЗ та застрахованого ДО внаслідок настання страхового випадку, коли вартість відновлювального ремонту, включаючи витрати на транспортування ТЗ до місця ремонту дорівнює або перевищує 75% від дійсної ринкової вартості ТЗ та застрахованого ДО на момент настання страхового випадку.

Також цим пунктом передбачено, що дійсна (ринкова) вартість ТЗ та ДО розраховується на підставі висновку фахівця Страховика з врегулювання збитків або незалежного експерта.

Тобто, ринкова вартість ТЗ за умовами договору може визначатись в т.ч. незалежним експертом.

У справі яка розглядається на замовлення позивача незалежним експертом складено висновок від 18.10.2022 року (т.1 а.с.38-49), згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI A3» р.н. НОМЕР_1 , становить 378346,89 гривень, а ринкова вартість - 543448,48 гривень. Тобто, вартість відновлювального ремонту становить 69% від ринкової вартості автомобіля і в цьому випадку автомобіль згідно з умовами договору не вважається фізично знищеним.

Такий висновок експерта узгоджується з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 18.04.2024 року (т.1 а.с.235-248), згідно якої, як зазначалось вище, вартість відновлювального ремонту становить 425224,51 гривень, а ринкова вартість автомобіля - 622533,0 гривень, що становить 72%.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача експерт Білий О.О. підтримав наданий ним висновок від 18.04.2024 року та пояснив, що оскільки усі розрахунки на території України проводяться у грошовій одиниці «гривня», а тому, при визначенні ринкової вартості автомобіля ним взята інформація з джерел «auto.ria.» у пропозиціях, які вказані у цінах гривні.

Таким чином, висновками двох експертиз підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля не перевищує 75% від його ринкової вартості, внаслідок чого відповідач неправомірно провів виплату страхового відшкодування за правилами, передбаченими у випадку повного фізичного знищення автомобіля.

При цьому, суд критично ставиться до наданих відповідачем звітів про оцінку вартості збитків та оцінку вартості транспортного засобу (т.1 а.с.149, 162), оскільки такий звіт повністю спростовується даними двох експертиз.

Також суд критично ставиться до аргументів відповідача про те, що ринкова вартість автомобіля має обчислюватись в доларах США в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу НБУ, який був чинним станом на 20.06.2022 року, оскільки нормами чинного законодавства не передбачено укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів в іноземній валюті, а згідно частини першої статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Тому, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими, проте розмір невиплаченого страхового відшкодування позивачем обраховано невірно і такий підлягає перерахунку безпосередньо судом.

Так, пунктом 9 договору передбачено, що франшиза за ризиком пошкодження в ДТП складає 0,5% від страхової суми - 2750,0 гривень.

Згідно частини вісімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Тому, розмір страхового відшкодування слід зменшити на розмір франшизи.

Крім того, як уже зазначалось вище, відповідач утримав з виплаченого страхового відшкодування розмір страхового платежу у розмірі 10107,0 гривень і тому, розмір страхового відшкодування також має бути зменшений на цю суму.

Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути 216159,25 гривень невиплаченого страхового відшкодування (378346,89 - 2750,0 - 10107,0 - 149330,64 = 216159,25) та 4500,0 гривень витрат за проведення експертизи, що підтверджується відповідною квитанцією (т.1 а.с.87).

Також обґрунтованими суд визнає вимоги про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, проте їх розмір також підлягає перерахунку.

Відповідно до пункту 12.3 договору страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення, але не більше ніж розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як уже зазначалось вище, загальний розмір страхового відшкодування підлягає зменшенню на суму франшизи і на суму утриманого страхового платежу.

Відповідно сума боргу, на яку слід нараховувати штрафні санкції становить 365489,89 гривень (378346,89 - 2750,0 - 10107,0 = 365489,89).

За розрахунками суду, за період з 29.07.2022 року по 08.12.2022 року розмір інфляційних втрат становить 23025,86 гривень, розмір трьох відсотків річних - 3995,36 гривень, розмір пені - 4861,02 гривень.

08 грудня 2022 року відповідач частково виплатив страхове відшкодування і відповідно, борг відповідача зменшився до суми 216159,25 гривень, на яку і слід нараховувати штрафні санкції.

За розрахунками суду, за період з 09.12.2022 року по 29.07.2023 року розмір інфляційних втрат становить 10159,48 гривень, розмір трьох відсотків річних - 4139,60 гривень, розмір пені - 5036,51 гривень.

Таким чином, всього з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у розмірі 271877,08 гривень (216159,25 + 4500 + 23025,86 + 3995,36 + 4861,02 + 10159,48 + 4139,60 + 5036,51 = 271877,08).

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до змісту позовних вимог, позивач обґрунтовує моральну шкоду протиправною поведінкою відповідача, яка полягає у заниженні належної до виплати суми страхового відшкодування.

Такі правовідносини регулюються загальними нормами про відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю які і підлягають застосуванню при вирішенні цієї позовної вимоги.

Так, право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу із застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Крім того, за змістом частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та з урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 569/6553/20 (постанова від 17.05.2022 року) вказав, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Так, пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Крім того, за змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, порушення страховиком зобов`язання з виплати страхового відшкодування, незважаючи на умови укладеного договору, є недоліком продукції (неналежним наданням послуг страхування) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої страхувальнику таким неналежним наданням послуг страхування.

Також Закон України «Про захист прав споживачів» (як в чинній редакції, так і в редакції, чинній станом на дату укладення договору) не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю.

Отже, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України, статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, суд вважає, що компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства і навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань ,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

На думку суду, дії відповідача, які призвели до заниження розміру страхового відшкодування беззаперечно спричинили душевні страждання позивачу, які проявились в тому, що було порушено звичайний спосіб його життя, для відновлення якого він повинен був докладати додаткових зусиль та витрачати свій час.

За відсутності доказів про протилежне та виходячи із засад розумності, справедливості і співмірності, суд присуджує позивачу 10000,0 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, що відповідає ступеню його моральних страждань.

Позивач відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору і тому, пропорційно розміру задоволених позовних вимог такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_3 невиплачену суму страхового відшкодування, витрати на проведення експертизи, пеню, інфляційні втрати та три відсотки річних у розмірі 271877,08 гривень, моральної шкоди у розмірі 10000,0 гривень, а всього 281877,08 гривень (двісті вісімдесят одна тисяча вісімсот сімдесят сім грн. 08 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» в дохід держави судовий збір у розмірі 2818,77 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», місцезнаходження: 04112, м.Київ, вул.Олени Теліги,6В, .

Повний текст судового рішення складено - 18 червня 2024 року.

Суддя Грицко Р.Р.