Дата документу 28.08.2024Справа № 554/2599/24
Провадження № 2/554/3423/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Грай К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 310 942 грн. внаслідок системної бездіяльності відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області з урахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справа № 552/5408/22 (провадження 11-кп/814/1153/24), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 19.08.2022 р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/471/22), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 18.02.2022р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/85/22), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 08.09.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1377/21), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/558/21), ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.07.2020р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1106/20), постанови Верховного Суду від 22.06.2023 р. справа № 552/5408/22 (провадження № 51-1585км23), ухвали Полтавського

апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справа № 552/5408/22 (провадження 11-кп/814/1153/24) та висновка експерта № 993.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02.05.2019 року на неї було здійснено напад невідомою особою с застосуванням фізичної сили та лунанням погроз в її адресу та її сім`ї від невідомої особи. За даним фактом 03.05.2019 слідчим відділенням ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області було відкрито кримінальне провадження № 0001086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Станом на 12.03.2024 повідомлення про підозру, жодній особі не оголошено, ряд слідчих дій, необхідних для встановлення істини по справі не проведено. Ухвалами слідчих суддів неодноразово було задоволено скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого, що не свідчить про якісне, повне і всебічне дослідження обставин кримінального провадження під час здійснення досудового розслідування. Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Полтави задоволено скарги на постанови слідчого та дізнавача про закриття кримінального провадження та направлено матеріали кримінального провадження для подальшого проведення досудового розслідування, визнано протиправною бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП у Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження та не здійснення необхідних та достатніх дій для закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та порушення розумних строків досудового розслідування. Позивач зазначає, що з матеріалів кримінального провадження № 0001086 вбачається, що слідчим неодноразово виносилися постанови про закриття кримінального провадження, які скасовувалися судом, а матеріали кримінального провадження направлені для проведення подальшого

досудового розслідування. В матеріалах провадження маються численні вказівки щодо проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, однак відсутні відомості, які саме

дії було вчинено слідчим на виконання наданих вказівок, та інформація чи взагалі якісь слідчі дії проводилися для встановлення причетних осіб до вчинення кримінального правопорушення. Позивач вказує, що вище вказані факти у всій сукупності свідчать про системне неналежне досудове розслідування кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 року та порушення розумних строків досудового розслідування. З огляду на ефективність, об`єктивність та всебічність досудове розслідування кримінального провадження № 0001086, позивач вважає, що його розслідування - не відповідає вимозі ефективності, адже саме вказане провадження порушено 03.05.2019, але жодній особі повідомлення про підозру не оголошено, обвинувальний акт до суду станом на 12.03.2024 р. не направлено, адже тривалий час по кримінальному провадженню не здійснювалось необхідних та достатніх дій направлених на встановлення винної (винних) осіб, які вчинили злочин.

Незаконність дій та бездіяльність органу досудового розслідування,беззаперечно підтверджується:

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.08.2022р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/471/22), якою визнано протиправною бездіяльність дізнавача ВП №1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій для закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та порушення розумних строків досудового розслідування;

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.02.2022р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/85/22), якою визнано протиправною бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та не здійснення необхідних та достатніх дій для закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та порушення розумних строків досудового розслідування;

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.09.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1377/21), якою визнано протиправною бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та не здійснення необхідних та достатніх дій для закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та порушення розумних строків досудового розслідування;

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/558/21), якою скасовано постанову дізнавача ВП №1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області від 27.01.2021 про закриття кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019;

- ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.07.2020р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1106/20), якою скасовано постанову слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 22.06.2019 про закриття кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019;

- постановою Верховного суду від 22.06.2023р. справа № 552/5408/22 (провадження №

51-1585км23);

- ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справа № 552/5408/22 (провадження 11-кп/814/1153/24).

Позивач вказує, що довгострокове досудове розслідування кримінального провадження спричинило душевні страждання внаслідок відчуття постійної тривоги. Заподіяну моральну шкоду зі сторони відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відповідача по справі, позивач оцінює у розмірі 10 310 942 гривень, що виражено у психо-емоційного перенавантаженнях, стресах, зміною місця проживання, адже Держава Україна є небезпечною країною, що є додатковими життєвими труднощами (відповідні докази будуть надані лише Європейському суду з прав людини, адже працівники поліції переслідують мене та намагаються помститись за мою принципову позицію, щодо неефективності проведеної реформи Поліції, що є виключно Політичним популізмом).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які останнім усунуто в строк вказаний в ухвалі суду.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Від представника відповідача ГУНП в Полтавській області Білько В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволені позову.

У відзиві зазначив, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт протиправних діянь ГУНП в Полтавській області та жодних доказів в обґрунтування наявності моральної шкоди. Представник відповідача зазначає, що позивач при розгляді справи повинен був довести: факт наявності моральної шкоди; факти протиправних діянь Головного управління Національної поліції в Полтавській області; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями Головного Управління Національної поліції в Полтавській області та завданою шкодою. В ході проведення досудового розслідування ОСОБА_1 допитано потерпілою у вказаному провадженні та складено відповідний протокол допиту, але в подальшому на неодноразові виклики дізнавача для проведення за участю потерпілої слідчих дій, остання не з`являлась, про поважність причин своєї неявки не повідомляла. Представник відповідача зазначає, що саме у зв`язку із відсутністю сприяння ОСОБА_1 у розслідуванні можливого кримінального правопорушення не вдалось установити наявність факту вчинення стосовно позивача протиправних діянь. Наразі досудове розслідування триває. Зі змісту позовної заяви взагалі не зрозуміло, яким чином та на які обставини посилається позивач при визначенні суми моральної шкоди у розмірі 10 310 942 грн. Таким чином, обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, є недоведеними, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не підлягають задоволенню ( том 2 а.с.38-43).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 травня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Матеріали справи містять заяву позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність, у заяві просила позовні вимоги задовольнити (т. 2 а.с. 59-90).

Представник відповідача ГУНП в Полтавської області Хилевич Т.В. надіслала до суду заяву про розгляд справи баз її участі. При розгляді справи просила врахувати заперечення щодо позовних вимог викладені у відзиві та обставини досудового розслідування кримінального провадження.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився , про причини неявки суд не повідомлено.

Перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження № 0001086 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.02.2022р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/85/22) визнано протиправною бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій для закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та порушення розумних строків досудового розслідування (том 1 ас.166)

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 08.09.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1377/21) визнано протиправною бездіяльність посадових осіб ВП № 1 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування кримінального провадження №0001086 від 03.05.2019 про вчинення кримінального правопорушенняпередбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій для закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та порушення розумних строків досудового розслідування (том. 1 а.с.173).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/558/21) скасовано постанову дізнавача ВП №1Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області від 27.01.2021 про закриття кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 (том.1 а.с.175).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.07.2020р. справа № 552/2541/19 (провадження № 1-кс/552/1106/20) скасовано постанову слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області від 22.06.2019 про закриття кримінального провадження № 0001086 від 03.05.2019 (том.1 а.с.172).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року справа № 552/5408/22 (провадження 11-кп/814/1153/24), апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 задоволено.Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2023 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Полтавської окружної прокуратури Петруні В.С. про закриття кримінального провадження (внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 травня 2019 року за №0001086), на підставі пункту 3-1 частини 1 статті 284 КПК України, а саме, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальний проступок, та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 49 КК України відмовлено. Матеріали провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 травня 2019 року за №0001086, повернуто органу досудового розслідування (том 1 а.с. 38-40).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Згідно з ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи посадових осіб до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт завдання цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 та 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів та встановлення їхньої бездіяльності у порядку адміністративного судочинства, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) матеріальної та моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13 січня 2020 року у справі № 227/2572/19 (провадження № 61-20488св18), від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19), від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/19 (провадження № 61-18842св19), від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17 (провадження № 61-40480св18), від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17 (провадження № 61-11586св19), від 20 травня 2020 року у справі № 639/6736/18 (провадження № 61-12512св19), від 23 червня 2020 року у справі № 554/108/18 (провадження № 61-41514св18), від 24 червня 2020 року у справі № 520/14/19 (провадження № 61-23199св19), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19), 13 травня 2021 року у справі № 638/8493/19 (провадження № 61-13452св20), від 19 грудня 2022 року у справі № 466/5021/18 (провадження № 61-21157св19) та інших.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що «причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову».

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд приходить до висновку, що позивач не надала доказів на підтвердження завдання неправомірними діями працівників поліції їй моральної шкоди та не довела наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.

Позивач не довела, що внаслідок неналежного досудового розслідування кримінального провадження настали негативні наслідки. Права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Полтави та ухвалою Полтавського апеляційного суду, що може вважатися достатньою справедливою сатисфакцією за обставин цієї справи.

Позивач не довів, що внаслідок тривалого досудового розслідування їйспричинено душевні страждання, втрати немайнового характеру в зазначеному у позовній заяві розмірі, що є однією із складових елементів для відшкодування моральної шкоди.

За наведених обставин та усталеного правового врегулювання спірних правовідносин, а також конкретних обставин та наявних доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди в заявленому розмірі слід відмовити за недоведеністю.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та, враховуючи, що позивач є інвалідом другої групи та звільнена від сплати судового збору, покладає судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області, місце знаходження: 36014 м.Полтава, вул.Матвійчука Юліана, 83, .

Відповідач Державна казначейська служба України, місце знаходження 01601, м. Київ, вул.Бастіонна, 6, .

Суддя Л.І. Савченко