Провадження № 22-ц/801/1203/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 рокуСправа № 127/33800/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Міхасішина І. В.,

за участю секретаря Кобенди Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 04 квітня 2024 року суддею цього суду Антонюком В. В., дата складання його повного тексту 10 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про визнання недійсним кредитного договору.

Позов мотивований тим, що позивачу 25 вересня 2018 року у АТ КБ «Приватбанк» було відкрито рахунок та видано картку «Для виплат» № НОМЕР_1 . Після закінчення строку дії картки позивач 13 листопада 2020 року звернулась до відділення банку для продовження строку її дії, однак позивачу запропонували отримати картку «Універсальна», не попередивши про наявність на цій картці кредитного ліміту. Для отримання картки «Універсальна» позивачем було підписано на планшеті працівника банку заяву. Відповідач позивачу роз`яснив, що заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, разом із такими Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір банківського рахунку, який передбачає відкриття кредитної лінії. У зв`язку з чим, як зазначає на звернення позивача відповідач, 13 листопада 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивач вказувала, що в підписаній нею на планшеті заяві були відсутні істотні умови кредитного договору. Окрім того, жодних умов кредитного договору позивачеві надано не було та позивач із ним окремо ознайомлена не була. При чому свій підпис у відділенні банку позивач того дня ставила лише один раз.

Враховуючи наявність в банку екземпляра відсканованого підпису позивача, відповідач, на думку позивача, може формувати заяву про приєднання будь-якого змісту із підписом позивача.

Примірник заяви позивачеві надано не було, як і не було надано жодних інших документів. Окрім того, в подальшому будь-які інші документи, що стосуються підписання договору, позивачеві не надсилалися. Після підписання заяви представником банку було видано позивачеві картку «Універсальна» НОМЕР_2, на якій було встановлено відновлювану кредитну лінію. Уже в подальшому позивач отримала копію анкети-заяви нібито з її підписом про відкриття рахунку.

Позивач зазначала, що укладений договір є недійсним, бо до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які містять положення про договір приєднання з огляду на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено усіх подробиць підписання заяви та користування картою, не було надано примірник істотних умов кредитного договору та не було ознайомлено із такими умовами. Крім того, при активації карти «Універсальна» було встановлено кредитний ліміт у розмірі 17 000 грн., однак в подальшому банком безпідставно та без згоди позивача 16 квітня 2021 року було збільшено кредитний ліміт до 42 000 грн., не перевіряючи при цьому платоспроможність позивача, що сприяло списанню більшої суми коштів при незаконному доступі до картки в подальшому шахраям. Така сума мала бути погоджена сторонами під час укладення договору та могла бути змінена лише шляхом внесення змін до такого договору. Зміна кредитного ліміту в односторонньому порядку суперечить вимогам закону та є також підставою для визнання такого договору недійсним.

Пославшись на викладені обставини, а також на ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 215 ЦК України, ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір від 13 листопада 2022 року.

04 квітня 2024 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема скаржник вказує на те, що заява, яку підписувала позивач на планшеті працівника банку, не містила істотних умов договору, а будь-яких інших документів їй не надавалось. Відповідачем було протиправно використано простий електронний підпис позивача при підписанні документів.

Представник відповідача у поданому відзиві на апеляційну скаргу вказує, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. У ньому він зазначає, що збільшення 16 квітня 2021 року кредитного ліміту до 42 000 грн. відбулось відповідно до узгоджених сторонами умов і в межах погодженого розміру кредитного ліміту. Протягом 11 місяців з моменту збільшення кредитного ліміту позивач жодного разу не зверталась до банку з вимогою зменшити встановлений розмір кредитного ліміту або закрити кредитну картку, що свідчить про її мовчазну згоду з таким збільшенням.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2020 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк». Підписуючи вказану анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилась з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення. ОСОБА_1 зобов`язалась виконувати вимоги договору про надання банківських послуг, а підписавши анкету-заяву, підтвердила укладення договору про надання банківських послуг. ОСОБА_1 зобов`язалась самостійно ознайомлюватися зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг на офіційному сайті банку https://privatbank.ua/terms/. У п. 1.2 договору вказано, що розмір кредитного ліміту по картці «Універсальна» не може перевищувати 50 000 грн (а. с. 10, 83-86, 112-115).

У період із 14 березня 2022 року по 22 березня 2022 року АТ КБ «Приватбанк»

збільшило кредитний ліміт по картці, що відкрита на ім`я ОСОБА_1 до 42 000 грн. 16 березня 2022 року ОСОБА_1 був здійснений переказ зі своєї карти на суми 29 000 грн., 11 000 грн., 1 700 грн., здійснено оплату в інтернеті на суму 370, 38 грн., що слідує із довідок АТ КБ «Приватбанк» від 22 березня 2022 року (а. с. 11, 12).

17 березня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Слідчим зазначено, що ОСОБА_1 повідомила про те, що 16 березня 2022 року невідома особа шахрайським шляхом, використовуючи інтернет ресурс, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 в сумі 41 970, 38 грн., які знаходились на банківській картці АТ КБ «Приватбанк», чим завдала їй матеріального збитку на вказану суму (а. с. 19).

02 травня 2022 року та 18 травня 2022 року ОСОБА_1 зверталась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про списання з неї кредитного боргу та признання його безнадійним і безповоротним, оскільки з її кредитної картки «Універсальна» невідомі особи шахрайськими діями заволоділи та списали кошти з її рахунку (а. с. 13, 15).

03 травня 2022 року та 22 серпня 2022 року АТ КБ «Приватбанк» було надано ОСОБА_1 відповіді про відмову у задоволенні її запитів із посиланням на те, що банк не може повернути переказані кошти. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів банк рекомендував звернутись до правоохоронних органів. Банк вказав, що буде намагатись максимально ефективно співпрацювати з правоохоронними органами та сприяти щонайскорішому розгляду даної справи. Для подальшого безпечного використання послуг банк порадив змінити платіжну картку, фінансовий телефон та пароль входу в Приват24 (а. с. 14, 16).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п. 56 ч. 1 ст. Закону України «Про платіжні послуги» платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Держатель платіжного інструменту - фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту (п. 7 ч. 1 ст. Закону України «Про платіжні послуги»)

Відповідно п. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

За п. 40 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

За ч. ч. 1-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. ч. 1-3 ст. 215 ЦК України).

Суд першої інстанції, встановивши відсутність порушень вимог закону при укладенні кредитного договору від 13 листопада 2020 року, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, зазначивши при цьому, що наведені позивачем правові підстави позову не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним в розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява, яку підписувала позивач на планшеті працівника банку, не містила істотних умов договору, а будь-яких інших документів їй не надавалось, не беруться судом до уваги, адже, як вже зазначалось, що позивач погодилась із тим, що ознайомилась із Умовами і Правилами на підтвердження чого у анкеті-заяві проставила свій підпис. Крім того, ОСОБА_1 зобов`язалась самостійно ознайомлюватись зі змінами Умов і Правил на офіційному сайті відповідача.

Посилання скаржника на протиправне використання відповідачем простого електронного підпису позивача при підписанні документів не може бути підставою для задоволення позову, оскільки підписуючи анкету-заяву, позивач надала згоду на використання простого електронного підпису. Така угода про згоду на використання простого електронного підпису містила умови про те, що банк та позичальник узгодили при наданні банком будь-яких послуг позичальнику, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнали простим електронним підписом такі способи підписів позичальника: OTP-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де позичальнику надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає позичальнику змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої позичальник надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнали правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження. При здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу позичальника та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження позичальником здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону позичальника. Сторони узгодили, що банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису (а. с. 61, 86)

Інші доводи апеляційної скарги додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди скаржника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За ч. 3 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. ч. 6-7 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2024 року - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. Ю. Береговий

І. В. Міхасішин