ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/634/20 Провадження № 2/636/41/24
09 квітня 2024 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по квартплаті та комунальним платежам,
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено в порядку загального позовного провадження.
03.06. 2020 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивачкою не доведено укладання між ними договору найму (оренди) житла в установленій законом письмовій формі, де повинні зазначатися всі істотні умови договору, а надана замість нього розписка, що подібна до боргової, та регулює інші правові відносини, передбачені ст. 1046 ЦК України.
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області було змінено на територіальну підсудність Глобинського районного суду Полтавської області.
Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 65 від 17.11. 2022 року «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» територіальну підсудність Чугуївського міського суду Харківської області відновлено з 23.11.2022 року.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 20.07.2023 року закрито підготовче провадження у справі, розгляд якої призначено по суті.
Подалі позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Мазницький М.М. надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали за заявленими підставами та просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися повторно, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином згідно зі ст.128-131 ЦПК України, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Враховуючи зазначене, суд відповідно до приписів ч.4 ст. 223 ЦПК України ухвалює заочне рішення та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані учасниками справи докази, суд приходить до наступного.
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Частиною першою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Згідно зі статтею 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Частиною першою статті 811 ЦК України визначено, що договір найму житла укладається у письмовій формі.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі статтею 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Договір найму житла укладається у письмовій формі (стаття 811 ЦК України).
Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,1 кв.м., належить на праві приватної спільної часткової власності позивачці ОСОБА_1 - частка та ОСОБА_4 частка, що підтверджується копією свідоцтва про право власності (серія НОМЕР_1 ) від 07 травня 2003 року, виданого Відділом житлово-комунального господарства, будівництва та комунальної власності виконавчого комітету Чугуївської міської ради згідно з розпорядженням № 18/3, яке зареєстровано в Чугуївському МБТІ 29.05.2003 за № 2193/13.
Таким чином, розпорядження вказаною квартирою, в тому числі й передача її в оренду (найм), можливо лише за згодою їх співвласників. Позивачкою ОСОБА_1 не надано до суду даних про те, що співвласник квартири ОСОБА_4 надавав згоду на укладення спірного договору найму з відповідачами.
Крім того матеріали справи не містять доказів того, що сторони за погодженням між собою уклали договір найму (оренди) квартири з узгодженням всіх істотних його умов: предмету, строку користування майном, платою за його користування. Даних про те, що позивачка діяла на підставі вимог статті 158 ЖК України, а саме уклала договір найму житла в письмовій формі та провела його реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради та після підписання угоди надала інформацію стосовно здачі житла до податкової служби ( оскільки за українським законодавством орендна плата, яку здобуває власник нерухомості це дохід фізичної особи, що обкладається податком).
В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на те, що договір найму (оренди) квартири був укладений між нею та відповідачами в усній формі. Між тим суд вважає таку правову позицію позивачки необґрунтованою, оскільки вона не підтверджується достовірними письмовими доказами щодо укладання такого договору та узгодженням всіх істотних його умов з відповідачами, оскільки ОСОБА_1 сама не зазначає в позові які істотні умови договору найму житла були узгоджені з відповідачами і як останні виконували ці умови.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) виснувала, що у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, тому правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством. У разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).
Відповідно у справі № 127/2011/20 (провадження № 61-685св21) Верховним Судом зроблено висновок про те, що лише факт проживання у зазначеній квартирі осіб, які не є її власниками, не може безспірно підтверджувати укладення договору оренди.
Зазначені правові висновки Верховного Суду враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України.
Тому доводи ОСОБА_1 про те, що факт проживання відповідачів в її квартирі з серпня 2018 року по вересень 2019 року підтверджується довідкою ОСББ «Малинівський масив», розпискою ОСОБА_2 та показаннями свідків, суд не може прийняти до уваги як достовірний доказ укладення договору оренди (найму) житлового приміщення.
Крім того, з наданих позивачкою ОСОБА_1 квитанцій по оплаті послуг за теплопостачання, реєстру рахунків за послуги теплопостачання, карточки жильця (о/р НОМЕР_2 ) вбачається наявність заборгованості за ці послуги, часткова оплата цих послуг. Однак хто оплачував ці послуги, в тому числі й за період з серпня 2018 року по вересень 2019 року, позивачкою доказів не надано. Аналогічні дані містяться в наданих Смоліною квитанціях по оплаті інших комунальних послуг.
Таким чином, суд вважає, що доводи позивачки про те, що між нею та відповідачами було фактично укладено усний договір найму, згідно якого вони досягли згоди за всіма істотними умовами договору і виконували його, не заслуговують на увагу.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання дійсним договору найму квартири та стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги на користь позивачки.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави(ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2).
Розподіл судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України, відповідно до частини першої якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору н7а підставі пунктів 8,10 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України.
У зв`язку з відмовою у позовних вимогах ОСОБА_1 за недоведеністю, суд покладає на останню витрати, понесені нею на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дійсним договору (оренди) найму квартири та стягнення заборгованості по квартплаті та комунальним платежам, стягнення витрат на правничу допомогу.
Судові витрати по справі у вигляді судового збору компенсуються за рахунок держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Представник позивачки: адвокат Мазницький Микола Михайлович, адреса місцезнаходження: Харківська область, м. Чугуїв, вул.. Харківська,105.
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення виготовлений 19 квітня 2024 року
Суддя: І.В. Карімов