Справа № 352/2189/23
Провадження № 2/352/97/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

прокурора Піварчука А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про конфіскацію земельних ділянок. В позові зазначив, що відповідач ОСОБА_1 , яка є громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 83, виданого 31 січня 2014 року, набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0341 га, кадастровий номер :02:002:0156, яка розташована в АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 . Також ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 82, виданого 31 січня 2014 року, набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,176 га, кадастровий номер :02:002:0157, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 . Разом із цим, перебування у приватній власності ОСОБА_1 зазначених земельних ділянок суперечить ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з тим, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 31 січня 2014 року по даний час) не відчужила їх, що дає підстави для їх конфіскації у власність держави. Порушення інтересів держави полягає в тому, що ОСОБА_1 порушила визначену законодавством процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжила заходів до їх відчуження. Враховуючи викладене, прокурор просив суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держеокадастру у Івано-Франківській області земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0156,площею 0,0341га, яка розташована в АДРЕСА_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0157 площею 0,176 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , а також стягнути з неї на користь Івано-Франківської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6710,00грн.

Ухвалою від 18 вересня 2023 року суд забезпечив позов шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки.

Ухвалою від 22 вересня 2023 року суд відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

Прокурор Піварчук А.М. в судовому засіданні, просив задовольнити позов на підставах, викладених у позовні заяві, не заперечував про винесення заочного рішення по справі.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, в судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримку поданого прокуратурою позову, просив провести розгляд справи бей його участі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов та заяви про відкладення судового засідання або його проведення у її відсутність суду не надала.За таких обставин, суд постановив у судовому засіданні ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей 280, 281 ЦПК України.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Між сторонами виникли правовідносини щодо припинення права власності на земельні ділянки, які регулюються нормами Земельного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , яка є громадянкою російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину № 83 виданого 31 січня 2014 року, набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0341 га, кадастровий номер :02:002:0156, яка розташована в АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 .

Право власності на земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_1 державним нотаріусом Тисменицького районного державної нотаріальної контори Колтун С.В. 31 січня 2014 року ( номер запису про право власності об`єкта нерухомого майна 4516661, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58).

Також ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 82, виданого 31 січня 2014 року, набула право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,176 га, кадастровий номер :02:002:0157, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_2 .

Право власності на земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_1 державним нотаріусом Тисменицького районного державної нотаріальної контори Колтун С.В. 31 січня 2014 року ( номер запису про право власності об`єкта нерухомого майна 4514760, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 58).

На момент успадкування зазначених вище спірних часток земельних ділянок та державної реєстрації права власності, ОСОБА_1 була іноземцем.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами: інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 вересня 2023 року; копією листа Івано-Франківської обласної прокуратури від 29 червня 2023 року №15-574вих-33, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02 грудня 2013 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 вересня 2023 року, копією листа Івано-Франківської обласної прокуратури у УДМС в Івано-Франківській області від 29 червня 2023 року, копією відповіді УДМС в Івано-Франківській області від 29 червня 2023 року №15-675вих-23, копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом виданого ОСОБА_1 на земельні ділянки,

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Згідно пункту «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Оскільки Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області відповідно до положень ст. 145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на лист прокурора про виявлені порушення із вимогою вжити заходів щодо їх усунення у тому числі в судовому порядку, повідомили про неподання позову щодо усунення даних порушень у зв`язку з відсутністю коштів та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на 18 вересня 2023 року (день надходження даного позову до суду) самостійно не реалізувало своє процесуальне право, то відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України є всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 31 січня 2014 року по даний час) не відчужила їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави.

Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які ОСОБА_1 незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України.

Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Керуючись ст. ст. 263-265, 280-282 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок - задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держеокадастру в Івано-Франківській області земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0156, площею 0,0341 га, що розташована в АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держеокадастру в Івано-Франківській області земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0157, площею 0,176 га, що розташована в АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 6710 (шість тисяч сімсот десять) грн.

Заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Тисменицького районного суду від 18 вересня 2023 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Івано-Франківська обласна прокуратура, код ЄРДПОУ 03530483, місцезнаходження: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ.

Позивач: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, код ЄРДПОУ 39767437, місцезнаходження: вул. Сахарова, 34, м. Івано-Франківськ.

Відповідач: ОСОБА_1 , і.н. НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Дата складання повного судового рішення - 16 січня 2024 року.

Суддя Максим ОЛІЙНИК