Справа № 709/554/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Данілової О.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики, -

в с т а н о в и в:

04.04.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики.

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 13.06.2019 уклав із АТ «ОТП Банк» кредитний договір № .

28.06.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28/06/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № , укладеним між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно п. 1.1 Договору факторингу АТ «ОТП Банк» передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає право грошової вимоги, що належить АТ «ОТП Банк», і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» і Боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості.

Пунктом 1.3 Договору факторингу передбачено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» одержує право (замість АТ «ОТП Банк») вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № в сумі 45137,71 грн. з яких:

-13093,78 грн. - загальна сума боргу по тілу;

-6282,81 грн. загальна сума боргу по відсотках;

-25761,12 грн. загальна сума боргу по комісії.

Згідно п. 6.2.3. Договору факторингу право вимоги переходить до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання Сторонами цього Договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.

Пунктом 6.2.4 Договору факторингу передбачено, що відступлення права Вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників.

Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку із чим має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» в сумі 45137,71 грн.

17.09.2019 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5.

Кредитний договір у відповідності до п. 9.10 Кредитного договору, підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений в п. 10 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін.

Відповідно до п.п. 2.1 Кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «Інвест Фінанс» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізітами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.

11.05.2021 між ТОВ «Інвест Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 11052021, у відповідності до умов якого ТОВ «Інвест Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Інвест Фінанс» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників.

Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до Реєстру боржників від 11.05.2021 до Договору факторингу № 11052021 від 11.05.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 4585 грн., з яких:

-1400 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-3185 грн. сума заборгованості за відсотками.

Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відсутплення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 5 в розмірі 4585 грн.

09.09.2019 ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс» договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 20375 від 09.09.2019.

Згідно п. 1.1 Кредитного договору Товариство надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс», а Позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами.

Згідно п. 7.1 Кредитного договору Позичальник підтверджує, що він самостійно перед укладенням цього Договору повністю ознайомився з Правилами, викладеними на веб-сайті Товариства, проектом Договору та погоджується з ними.

31.01.2023 на підставі Договору про відступлення права вимоги № 20230131 укладеного між ТОВ «ФК «Лайт Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні позову у порядку та строки, встановлені цим договором.

06.02.2023 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги № 20230206, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитиними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Лайт Фінанс» і боржниками.

Згідно п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим Договором, ТОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитним договорами, включаючи права вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, права грошової вимоги по яких ТОВ «ФК «ЦФР» отримано на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20230131 від 31.01.2023, укладених з ТОВ «ФК «Лайт Фінанс» - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20230206 від 06.02.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 10677,4 грн., з яких:

-1500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-8427,4 грн. сума заборгованості за річними відсотками;

-750 грн. сума заборгованості за пенею.

Згідно п. 6.2.3 Договору відступлення права вимоги, права вимоги переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 20375 від 09.09.2019 в сумі 10677,4 грн.

15.05.2019 ОСОБА_1 подав до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву № 7 від 15.05.2019 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним, як позичальником.

На підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим Договором.

15.03.2021 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/1-Ф, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі і на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до Додатку № 1 до договору факторингу № НІ/11/1-Ф від 15.03.2021 Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 5838,67 грн., з яких:

-2553,05 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

-2214,41 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами;

-1071,21 грн. сума заборгованості за пенею.

Згідно п. 2.3 відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних АТ «Таскомбанк» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» вібувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру прав вимог, згідно Додатку № 2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № від 15.05.2019 в сумі 5838,67 грн., з яких:

-2553,05 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-2214,41 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами;

-1071,21 грн. сума заборгованості за пенею.

На підставі вищевикладеного просять суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № в розмірі 45137,71 грн., з яких:

-13093,78 грн. - загальна сума боргу по тілу;

-6282,81 грн. загальна сума боргу по відсотках;

-25761,12 грн. загальна сума боргу по комісії;

за кредитним договором № 5 в розмірі 4548 грн., з яких:

-1400 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-3185 грн. сума заборгованості за відсотками;

за кредитним договором № 20375 від 09.09.2019 в розмірі 10677,40 грн., з яких:

-1500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-8427,4 грн. сума заборгованості за річними відсотками;

-750 грн. сума заборгованості за пенею;

за кредитним договором № від 15.05.2019 в розмірі 5838,67 грн., з яких:

-2553,05 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

-2214,41 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами;

-1071,21 грн. сума заборгованості за пенею,

а всього 66238,78 грн.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 102-103).

28.05.2024 відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позов, який мотивований наступним (а.с. 116-118).

Заперечення по кредитному договору № від 13.06.2019.

Умовами даного договору встановлено для нього щомісячну комісію від суми кредиту.

Вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з нього загальної суми боргу по комісії в розмірі 25761,12 грн. є незаконними, оскільки є нікчемними так як суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», банк надає споживачу на його вимогу інформацію про споживчий кредит не частіше одного разу на місяць безкоштовно.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами встановленими цим законом є нікчемними.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 суд визначив, що умови договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10.06.2017) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Заперечення по кредитному договору № 5 від 17.09.2019.

Вказаний договір з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» він не укладав та його не підписував. Так, на самому договорі № 5 від 17.09.2019 відсутній його електронний підпис.

Вважає, що поскільки позивач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які обгрунтовують обставини на які він покликається, його вимоги про стягнення з нього заборгованості на користь позивача не підлягають до задоволення.

Заперечення по кредитному договору № 20375 від 09.09.2019.

Вказаний договір з ТОВ «ФК «Лайт Фінанс» він не укладав, договір не підписував і кредиту не отримував.

Так, як вбачається з договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 20375 та акцепту оферти від 09.09.2019 на отримання кредиту згідно заявки-анкети № 20375 його підпис на них відсутній, а на акцепті оферти зазначено лише 2024 рік.

Вважає, що поскільки позивач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які обгрунтовують обставини на які він покликається, його вимоги про стягнення з нього на користь позивача суму заборгованості в розмірі 10677,40 грн. не підлягають до задоволенню.

Крім того, по вимогах позивача про стягнення 750 грн. пені нарахованої банком за період з 27.09.2019 по 13.10.2019 сплив строк позовної давності в один рік.

Заперечення по кредитному договору № від 15.05.2019.

Позивач не надав належних, допустимих і достовірних доказів в обгрунтування своїх позовних вимог.

Так, опис документів, що подаються заявником для проведення державної реєстрації АТ «Таскомбанк» не містить підпису приватного нотаріуса Голубничої О.В. та належно не завірений.

Крім того, копія банківської ліцензії АТ «Таскомбанк» належним чином не завірена, а витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не підписаний приватним нотаріусом Голубничою О.В. і належно не завірений.

Тобто, вказані письмові докази не відповідають вимогам ст.ст. 77,78,95 ЦПК України. Тому доказів про те, що АТ «Таксомбанк» мав належну ліцензію на здійснення фінансових операцій позивач не надав, а отже відповідно він не має права і вимоги на повернення кредиту.

Крім того, по кредитному договору № від 15.05.2019 позивач просить стягнути з нього 2214,41 грн. як суму заборгованості за щомісячними процентами, що не відповідає наданими ним доказами, зокрема розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 15.05.2019 за період з 15.03.2021 по 29.02.2024, де зазначено, що сума 2214,41 грн. залишок заборгованості по комісії, а не щомісячні проценти.

Тому вимоги позивача про стягнення суми 2214,41 грн., як комісії згідно розрахунку заборгованості, не підлягають до задоволення, бо є нікчемними.

Крім того, звертає увагу на сплив позовної давності 15.03.2022 щодо вимоги позивача про стягнення з нього на користь позивача пені в сумі 1071,21 грн., нарахованої станом на 15.03.2021, яка становить один рік.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами пов`язаними з порушенням їх прав, тому вимоги позивача про стягнення з нього судових витрат заперечує.

Просить визнати поважними причини пропуску строку на подачу відзиву на позов у зв`язку з складними сімейними обставинами і обставинами воєнного часу.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкасьої області від 28.08.2024 визнано поважними причини пропуску строку для подання відзиву на позовну заяву та прийнято його до розгляду.

20.06.2024 від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких останній зазначає наступне (а.с. 131-140).

Щодо кредитного договору № від 13.06.2019.

Відповідно до п.п. 1.1 кредитного договору № від 13.06.2019, Позичальник сплачує комісію за управління кредитом щомісячно, у розмірі 3,3 % від суми кредиту.

Позичальник сплачує комісію за управління кредитом щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються:

- доходи кредитодавця у вигляді процентів;

-комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

-інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб, згідно з вимогами законодавства України та/або мовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперому вигляді або у вигляді електронного документа) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Вся інформація та умови надання споживчого кредиту були доведені до відома Позичальника безоплатно, що підтверджується змістом підписаного ним кредитного договору, згідно з яким підписання свідчить про те, що відповідач з всіма Умовами ознайомлений та погоджується, перед підписанням повідомлено у встановленій законом формі про всі істотні умови договору.

Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами.

ОСОБА_1 з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме АТ «ОТП Банк», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладенням договору.

Сторонами були визначені та погоджені між собою усі істотні умови надання кредиту, відповідно до яких була розрахована заборгованість, а також порядок отримання коштів згідно кредитного договору № від 13.06.2019.

Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови кредитного договору.

При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Щодо кредитного договору № 5 від 17.09.2019.

У відповідності до умов укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаного Позичальником при укладенні кредитного договору.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін.

На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

З метою надання, вичерпної інформації по справі, позивач після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до Первісних кредиторів з відповідними запитами про надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором.

Станом на 19.06.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» було отримано відповідь на запит від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», а саме: розрахунок заборгованості за кредитним договором № 5 від 17.09.2019; інформаційна довідка № 415/04 від 11.04.2024.

Звертають увагу суду на те, що на момент подачі позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» було надано до суду всі наявні документи по кредитним справам, які були передані Первісними кредиторами в рамках укладених Договорів факторингу.

Щодо кредитного договору № 20375 від 09.09.2019.

У відповідності до умов укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтворенним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладенні кредитного договору.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

У матеріалах справи міститься довідка про рух коштів та стан заборгованості від 08.02.2022, в якій вказуються дати та суми надходження коштів як часткове погашення відсотків, нарахованих по кредиту, а саме:

-13.08.2021 - 262,83 грн.;

-22.09.2021 - 600,00 грн.;

-25.10.2021 - 777,27 грн.;

-19.11.2021 - 800,00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що «ст. 204 ЦК України закріплює презумцію правомірності правочину. Ця презумція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

З чого слідує, що не спростування відповідачем презумції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню.

Щодо строку спеціальної позовної давності зазначають, що постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (№ 211), запроваджено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова КМУ № 1236 від 09.12.2020, якою продовжено карантин до 30.06.2023).

30.03.2020 Верховною Радою України було прийнято ЗУ «Про внесенння змін до деяких законодавих актів України спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якої Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України були доповнені п. 12. Зазначений ЗУ від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020.

Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває до цього часу.

Отже, оскільки з 24.02.2022 та на момент подання позову до суду діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив строк позовної давності, визначений ст. 258 ЦК України, а тому підстав для відмови у стягненні нарахованої пені за кредитним договором немає.

Щодо кредитного договору № від 15.05.2019.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачений обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ЗУ «Про споживаче кредитування» банкам надано право отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Отже, чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право передбачено ЗУ «Про споживче кредитування», а тому немає підстав для відмови в цій частині стягнення коштів за кредитом.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28.08.2024 у приєднані до матеріалів справи додаткових доказів, як додатка до письмових пояснень від 20 червня 2024 відмовлено.

11.07.2024 відповідачем ОСОБА_1 подані до суду заперечення на письмові пояснення (а.с. 150-153), які мотивовані наступним.

По кредитному договору № від 13.06.2019.

Пояснення позивача щодо правомірності стягнення з нього загальної суми боргу по комісії 25761,12 грн. є безпідставними, адже умови договору про сплату банку зазначеної щомісячної комісії є нікчемними, оскільки суперечать закону.

Так в своєму поясненні позивач вказує, що «Відповідно до п.п. 1 Кредитного договору № від 13.06.2019, Позичальник сплачує комісію за управління кредитом щомісячно в розмірі 3,3 % від суми кредиту. Позичальник сплачує комісію за управління кредитом щомісячно в терміни та в розмірах визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором».

Але в наданому позивачем Графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту як додатку № 1 до договору № від 13.06.2019 зазначено, що банк нарахував йому дану комісію (до 13.03.2022) в графі яка має назву «за інші послуги банку, Додаткові послуги банку, комісія за управління кредитом (щомісячна)».

Оскільки даний додаток № 1 є невід`ємною частиною даного кредитного договору, то він достовірно підтверджує, що комісія по даному кредитному договору фактично передбачала плату і за додаткові послуги банку, а не лише за управління кредитом.

Як вбачається з позову сума боргу 13093,78 грн. значно перевищує суму боргу по комісії 25761,12 грн., що підтверджує намір позивача незаконно збагатитися за його рахунок.

По кредитному договору № 5 від 17.09.2019 та кредитному договору № 20375 від 09.09.2019.

В поясненні, як і в позові, позивач не покликається на належні, достовірні та допустимі докази укладення вищевказаних договорів, зокрема не надав їх оригіналів.

Крім того, по кредитному договору № 5 від 17.09.2019 він заперечує проти приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме розрахунку заборгованості за кредитним договором № 5 від 17.09.2019 та інформаційну довідку № 415/04 від 11.04.2024, поскільки подання цих доказів суперечить вимогам ст. 83 ЦПК України щодо порядку подання доказів.

По кредитному договору № від 15.05.2019.

Позивач не спростував його відзив щодо не надання ним належних, допустимих і достовірних доказів в обгрунтування позовних вимог.

Письмові докази, які додані останнім до матеріалів позовної заяви, а саме опис документів, що подаються заявником для проведення державної реєстрації АТ «Таскомбанк» та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить підпису приватного нотаріуса, а копія банківської ліцензії АТ «Таскомбанк» не завірена належним чином.

Крім того, позивач не надав пояснень по кредитному договору № від 15.05.2019 щодо стягнення з нього 2214,41 грн. як суми заборгованості за щомісячними процентами, щодо невідповідності цих вимог наданими ним доказам.

27.08.2024 від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшли до суду додаткові письмові пояснення по справі.

Так, представник позивача зазначає, що посилання відповідача щодо неприйняття додаткових доказів не можуть братися судом до уваги, оскільки вони суперечать основоположним засадам цивільного судочинства та вимогам чинного законодавства, а саме принципу змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенності перед судом їх переконливості.

Посилання відповідача про нібито невідповідність статутних документів АТ «Таскомбанк» не можуть братися до уваги судом, оскільки предметом справи не є оскарження статутних документів юридичної особи.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумції правомірності договорів, укладення яких не визнає відповідач. Зазначені договори недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорювання або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Стосовно правомірності нарахування комісії зазначає, що ЗУ «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Звертає увагу на постанову ВС від 07.06.2023 по справі № 234/3840/15-ц в якій суд зазначив, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

Крім того, ВС у вказаній постанові наголошено, що «незгода з наданим судом розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі».

В судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у додаткових поясненнях від 27.08.2024 просить суд справу розглядати без участі представника позивача.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Тесленко А.І. позовні вимоги визнала частково з підстав зазначених у відзиві на позов та запереченнях на письмові пояснення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав думку свого представника.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

13 червня 2019 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № , відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 27780 грн., з яких: на споживчі цілі 20500 грн. та на придбання послуг зі страхування у СК «Арсенал Лайф» - 7380 грн. строком до 13.06.2022 (а.с. 10).

Відповідно до п. 2 Кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 10 % річних.

Вказаний договір містить підписи ОСОБА_1 (Позичальника) та представника АТ «ОТП Банку» (Банку) та його укладення не заперечується відповідачем.

Згідно відомостям паспорту споживчого кредиту (а.с 10 з оборотної сторони), сума кредиту становить 27880 грн., строк кредитування становить 36 місяців, мета отримання кредиту споживчі цілі.

Процента ставка становить 10 % річних. Комісія за управлінням кредиту становить 3,3 % від суми кредиту, щомісячно.

Паспорт споживчого кредиту також містить відомості щодо його підпису відповідачем ОСОБА_1 .

До матеріалів позовної заяви позивачем приєднаний орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, копія договору добровільного страхування життя № 25/02/ від 13.06.2019 та анкета-заява на отримання кредиту від 12.06.2019, які також підписані відповідачем (а.с. 11-13).

Факт отримання відповідачем кредиту, окрім визнання його відповідачем, підтверджується заявою на видачу готівки № F00T006HST від 13.06.2019, відповідно до відомостям якої ОСОБА_1 отримав кошти в розмірі 20500 грн. за кредитним договором № від 13.06.2019 (а.с. 16).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 13.06.2019 за період з 28.06.2023 по 29.02.2024 (а.с. 18), станом на 29.02.2024 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 45137, 71 грн.

28.06.2023 між АТ «ОТП Банк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) був укладений договір факторингу № 28/06/23, відповідно до умов якого Клієнт (Первісний Кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитиними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі Портфеля заборгованості (п. 1.1 Договору (а.с. 19, 20).

Відповідно до п. 1.2. Договору Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату відповідно до умов цього Договору.

За цим Договором Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (п. 1.3 Договору).

Оформлення відступлення права вимоги відбувається в наступному порядку (п. 6.2 Договору).

За цим Договором Клієнт передає, а Фактор приймає право вимоги в розмірі портфеля заборгованості (п. 6.2.1 Договору).

Для підтвердження дійсності права вимоги, що відступається, Клієнт надає Фактору документацію в порядку, передбаченому цим Договором (п. 6.2.2 Договору).

Відповідно до положень п. 6.2.3 Договору право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Фактор стає Новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.

При цьому виконання Фактором та Клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги в цих випадках не вимагається.

Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п. 6.2.4 Договору).

В обґрунтування відступлення права вимоги позивачем доданий витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28/06/23 від 28.06.2023 (а.с. 21).

Відповідно до відомостям якого боржником за договором № зазначений ОСОБА_1 , загальна сума боргу 45137,71 грн., з яких: загальна сума боргу по тілу кредиту 13093,78 грн., загальна сума боргу по відсотках 6282,81 грн., загальна сума боргу по комісії 25761,12 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п. 3 ч. 2 ст.129 Конституції України, закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В підтвердження відступлення права вимоги позивачем наданий договір факторингу № 28/06/23 від 28.06.2023, витяг з Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 28/06/23 від 28.06.2023, які на думку суду є належними та допустимим доказами та з достовірністю підтверджують факт переходу права вимоги за зобов`язаннями відповідача від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

В підтвердження укладення договору кредиту № від 13.06.2019 позивачем наданий кредитний договір від 13.06.2019, паспорт споживчого кредиту, орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту та анкета-заява на отримання кредиту, які мають особистий підпис відповідача ОСОБА_1 .

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № F00T006HST від 13.06.2019.

В підтвердження розміру заборгованості позивачем наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 13.06.2019 за період з 28.06.2023 по 29.02.2024, який не спростований відповідачем, а отже сума боргу по тілу кредиту в розмірі 13093,78 грн. та заборгованості по відсотках в розмірі 6282,81 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії в розмірі 25761,12 грн. суд зазначає наступне.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, за змістом частини першої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 13.06.2019) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно із частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі

№ 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відповідно до відомостям зазначеним у п. 1.1 кредитного договору № від 13.06.2019 умовами договору встановлено комісію за управління кредитом в розмірі 3,3 % річних, яка нараховується щомісячно. Вказані умови зазначені і у п. 4 паспорту споживчого кредиту. При цьому суд звертає увагу на те, що вказаний пункт не містить детального опису послуг, які Банк зобов`язаний надавати Позичальнику в рахунок сплати останнім комісії та отримання вказаних послуг відповідачем позивачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що умови Кредитного договору № від 13.06.2019 в частині встановлення комісії суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору. У зв`язку із чим відмовляє у задоволенні позову в цієї частині.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 5 про надання споживого кредиту від 17.09.2019 на загальну суму 4585 грн. позивачем надані наступні докази: заява про прийняття оферти (акцепт) та договір № 5 про надання споживчого кредиту від 17.09.2019.

Укладення цього договору оспорюється відповідачем, оскільки, за твердженням останнього, він його не підписував, грошові кошти не отримував та не здійснював погашення заборгованості, що підтверджується тим, що ані заява про прийняття оферти (акцепт), ані договір № 5 про надання споживчого кредиту від 17.09.2019 не мають відомостей щодо їх підпису відповідачем.

Так, відповідно до відомостей, які містяться в пропозиції укласти електронний договір (оферта) порядок укладення електронного договору передбачає:

1.Реєстрація Позичальника в інформаційно-телекомунікаційної системі Кредитодавця на сайті;

2.Заповнення Позичальником заявки на отримання кредиту на сайті Кредитодавця;

3.Ідентифікація особи, яка заповнила заявку на видачу кредиту, верифікація даних банківської карти, перевірка кредитної історії, обробка іншої наданої Позичальником інформації. Прийняття Кредитодавцем рішення про видачу кредиту або відмову у його видачі;

4.Надсилання Позичальнику пропозиції в ІТС укласти договір на визначених Кредитодацем умовах (оферта);

5.Заповнення Позичальником на сайті Кредитодавця заяви про прийняття пропозиції укласти договір на визначених умовах (акцепт). При цьому зазначені електронне повідомлення та заява підписується електронним підписом одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються Кредитодавцю);

6.Надсилання позичальнику підтвердження вчинення правочину у вигляді електронного документа доступного для скачування в Особистому кабінеті Позичальника на сайті Кредитодавця.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, дослідивши приєднані позивачем до позовної заяви докази укладення між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту № 5 від 17.09.2019 судом встановлено, що ані пропозиція укласти електронний договір (оферта), ані заява про прийняття оферти (акцепт), ані сам договір про надання споживчого кредиту від 17.09.2019 не містить відомостей щодо підписання їх відповідачем електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Однак, суд звертає увагу на те, що позивачем в підтвердження укладення договору споживчого кредиту не були надані інші електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином.

При цьому, на думку суду, твердження представника позивача про те, що позивач надав до суду всі наявні у нього докази укладення договору споживчого кредиту з відповідачем, які були надані йому ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на виконання договору факторингу № 11052021 від 11.05.2021 не звільняє позивача від обов`язку доведення обгрунтованості позовних вимог.

Також, суд не погоджується із твердженням представника позивача про те, що у разі оспорення факту укладення договору відповідачем належним способом захисту його порушеного права є звернення до суду із позовом про визнання опорюваного договору кредиту неукладеним або недійсним, оскільки звернення до суду із позовом є правом особи, а ні обов`язком, а доведення обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором кредиту, зокрема й укладення договору, є обов`язком позивача.

У зв`язку із вищевикладеним суд приходить до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором кредиту № 5 в розмірі 4585 грн, а тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Із аналогічних підстав суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 20375 від 09.09.2019 в розмірі 10677 грн.

Так, зі змісту акцепту оферти від 09.09.2019 та отримання кредиту згідно Заявки анкети № 20375 від 09.09.2019 (а.с. 43), пропозиції укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 20375 від 09.09.2019 (оферта) (а.с. 44) та договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 20375 (а.с. 45-46) не можливо встановити його підписання відповідачем електронним підписом із застосування одноразового ідентифікатора.

В підтвердження укладення договору споживчого кредиту позивачем не були надані інші електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, із аналізу яких суд міг би прийти до переконання щодо укладення договору споживого кредиту з відповідачем.

Щодо приєднаної позивачем до позовної заяви довідки про рух коштів та стан заборгованості ОСОБА_1 від 08.02.2022, яка підписана директором ФК «Лайт Фінанс» ОСОБА_3 (а.с. 47-55), то вказана довідка, на думку суду, не є належним доказом щодо укладення договору споживчого кредиту між ТОВ «Фінансова Компанія «Лайт Фінанс», оскільки з його змісту не можливо беззаперечно встановити факт отримання кредиту відповідачем та здійснення ним погашення заборгованості.

15.05.2019 ОСОБА_1 була подана заява № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 70-71). Вказана заява підписана відповідачем та її укладення не оспорюється останнім.

Відповідно до п. 2 Заяви Позикодавець погодився, що підписаний ним паспорт кредиту № 3860717 від 15.05.2019 містить умови укладеного ним кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту та з умовами отримання кредитів та ніших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем та ним, як позичальником.

Позичальник доручає ТОВ «ФК «ЦФР» сплатити за рахунок отриманого ним кредиту суму коштів в розмірі 4946 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_4 , 400 грн. на рахунок ТОВ «Смарт Фінанс» та 741,90 грн.на рахунок ТДВ «СК «Арсенал Лайф» (п. 3).

До матеріалів позовної заяви позивачем приєднаний рахунок на оплату № 843 від 15.05.2019 (а.с. 73) та лист-зобов`язання (а.с. 74), із відомостям яких вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_4 за рахунок кредитних коштів був придбаний мобільний телефон Xiaomi Redmi 5 Plus в розмірі 4946 грн.

Відповідно до паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3860717 (а.с. 67), який підписаний відповідачем, кредит надається в розмірі 6710,33 грн. строком на 10 місяців, безготівковим шляхом, протягом трьох банківських днів від дня укладення договору.

Розмір відсотків при наданні кредиту - 7,53 % від суми кредиту, що становить 622,43 грн. Вартість щомісячних відсотків становить 3 % від суми кредиту, згідно з графіком платежів. Загальні витрати за кредитом становлять 1428,04 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 7515,94 грн. Реальна річна процентна ставка становить 26,47 % річних (п. 5).

В п. 6 Паспорту кредиту наведений графік платежів, відповідно до відомостям яких відповідач повинен повернути протягом 10 місяців тіло кредиту та сплатити відсотки.

В підтвердження розміру заборгованості позивачем приєднаний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 3860717 від 15.05.2019 за період з 15.03.2021 по 29.02.2024 (а.с.77), відповідно до змісту якого станом на 29.02.2024 заборгованість за кредитним договором № від 15.05.2019 не погашена, залишок заборгованості становить 5838,67 грн. Розмір заборгованості складається з: заборгованості по основному боргу в сумі 2553,05 грн., заборгованості по комісії в сумі 2214,41 грн. та нарахована пеня в розмірі 1071,21 грн.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення відсотків та пені, оскільки згідно відомостей розрахунку заборгованості замість відсотків в розмірі 2214,41 грн. йому нарахована комісія, сплата якої не передбачена умовами договору кредиту, а строк позовної давності по сплаті пені, який становить один рік минув.

Із вищевказаними запереченнями суд не погоджується з наступних підстав.

Так, на думку суду, помилка позивача у розрахунку заборгованості, а саме зазначення заборгованості по комісії, замість нарахованих відсотків, не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні позову з цих підстав.

Той факт, що позивачем нарахована відповідачу заборгованість в розмірі 2214,41 грн. саме за відсотками, а ні комісією, підтверджується паспортом кредиту, відповідно до умов якого Позикодавець взяв на себе обов`язок сплачувати щомісячні відсотки в розмірі 3 % від суми кредиту, а сплата комісії умовами вказаного договору взагалі не передбачена.

Відповідно до відомостям витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № НІ/11/1-Ф від 15.03.2021 (а.с. 83) АТ «Таскомбанк» було переуступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в розмірі 5838,67 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2553,05 грн., заборгованість за щомісячними відсотками в розмірі 2214,41 грн. та заборгованості за пенею в розмірі 1071,21 грн.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення пені суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до відомостям розрахунку заборгованості за договором № 3860717 від 15.05.2019 пеня в розмірі 1071,21 грн. нарахована відповідачу станом на 15.03.2021, отже строк позовної давності по вказаній вимозі повинен був сплинути 15.03.2022.

Однак, постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2 (№211), запроваджено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено. Востаннє Постановою КМУ № 1236 від 09.12.2020, якою продовжено карантин до 30.06.2023.

30.03.2020 ВРУ було прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19) ( № 540-ІХ), відповідно до якого Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазнчений Закону України набрав чинності 02.04.2020. Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений та триває до цього часу.

17.03.2022 набув чинності Закон України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану», яким було внесено зміни до ЦК України, а саме розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено п. 19 такого змісту : «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Отже, враховуючи час звернення до суду із позовом, суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо стягнення пені, яка була нарахована станом на 15.03.2021, не минув.

15.03.2021 між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № НІ/11/1-Ф, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимогу. Перелік Позичальників, підстави виникнення права вимоги до Позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невідємною частиною цього Договору (п. 2.1 Договору).

Відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних Клієнту за кредитними договорами, та їх перехід Клієнта та Фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог, згідно додатку № 2, але не раніше здійснення оплати Фактором, згідно п. 3.1 цього Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру прав вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги боргу та є невідємною частиною цього Договору (п. 2.3 Договору).

До матеріалів позовної заяви позивачем доданий акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором Факторингу № НІ/11/1-Ф від 15.03.2021 та витяг з реєстру прав вимоги до Договору Факторингу № НІ/11/1-Ф від 15.03.2021 (а.с. 82-83), який з достовірністю підтверджує факт переходу права вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 15.05.2019 на загальну суму 5838,67 грн. від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи вищезазначене, а також той факт, що відповідачем не був спростований розрахунок заборгованості за договором кредиту № від 15.05.2019, суд приходить до переконання про доведеність позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором кредиту № від 15.05.2019 в розмірі 5838,67 грн., яка складається з: 2553,05 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 2214,41 грн. заборгованості за щомісячними процентами та 1071,21 грн. заборгованості за пенею.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що позивач не надав належних, допустимих і достовірних доказів державної реєстрації АТ «Таскомбанк», оскільки опис документів, що подаються заявником для проведення державної реєстрації банку не містить підпису приватного нотаріуса Голубничої О.В. та не є належним чином завірений (а.с.84-85, 87) та належним чином не завірена копія банківської ліцензії АТ «Таскомбанк» (а.с. 86) не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки інформація щодо наявності державної реєстрації юридичної особи та наявності банківської ліцензії є інформацією із загальним доступом, яка може бути перевірена на відповідних сайтах.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення із відповідача на користь останнього заборгованості за кредитним договором № від 13.06.2019 в розмірі 19376,59 грн., яка складається з: 13093, 78 грн. заборгованості по тілу кредиту, 6282,81 грн. заборгованості по відсотках; заборгованості за договором кредиту № від 15.05.2019 в розмірі 5838,67 грн., яка складається з: 2553,05 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 2214,41 грн. заборгованості за щомісячними процентами та 1071,21 грн. заборгованості за пенею, а всього 25215,26 грн. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкці, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 3028 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути частину сплаченого позивачем судового збору пропорційно до суми задоволених судом вимог у розмірі 1152,76 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30 заборгованість за кредитним договором № від 13.06.2019 в розмірі 19376,59 грн. (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят шість гривень п`ятдесят дев`ять копійок), яка складається з: 13093, 78 грн. заборгованості по тілу кредиту, 6282,81 грн. заборгованості по відсотках; заборгованість за договором кредиту № від 15.05.2019 в розмірі 5838,67 грн. (п`ять тисяч вісімсот тридцять вісім гривень шістдесят сім копійок), яка складається з: 2553,05 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 2214,41 грн. заборгованості за щомісячними процентами та 1071,21 грн. заборгованості за пенею, а всього 25215,26 грн. (двадцять п`ять тисяч двісті п`ятнадцять гривень двадцять шість копійок).

В іншій частині в задоволення позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30 судовий збір в розмірі 1152,76 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні сімдесят шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 вересня 2024 року.

Суддя О.Г. Романова