Справа № 348/1143/23
Провадження № 22-ц/4808/721/24
Головуючий у 1 інстанції Бурдун Т. А.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

секретаря Гудяк Х.М.

за участю представника апелянта адвоката Белей О.Б.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 20 березня 2024 року в складі судді Бурдун Т. А., ухвалене у м. Надвірній Івано-Франківської області, повний текст якого складено 25 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою у видачі копії наказу про звільнення та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою у видачі копії наказу про звільнення за період з 31 січня 2023 року по 21 квітня 2023 року у розмірі 11 726,37 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що він з 01 жовтня 2018 року працював на посаді водія автотранспортних засобів служби автотранспорту у АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз». Після окупації російськими окупаційними військами м. Снігурівка Баштанського району Миколаївської області він разом з родиною виїхав до Івано-Франківської області. Комунікація між ним та роботодавцем здійснювалась за допомогою месенджера ВАЙБЕР. Відповідач відмовив йому у наданні відпустки з 09 січня 2023 року без збереження заробітної плати на період воєнного стану та надіслав засобами поштового зв`язку листа від 10 лютого 2023 року про його звільнення з посади водія автотранспортних засобів (легкові) Служби автотранспорту 31 січня 2023 року за прогули без поважних причин.

Зазначав, що у порушення вимог законодавства у день звільнення йому не надіслано повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, а також копію наказу про звільнення. Копія наказу про припинення трудового договору була направлена позивачу тільки 19 квітня 2023 року та отримана 21 квітня 2023 року, що є підставою згідно частиною 5 статті 235 КЗпП України для виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 31січня 2023 року по 21 квітня 2023 року включно.

Крім того, діями відповідача йому заподіяно моральну (немайнову) шкоду, яку він оціниву розмірі 100 000,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Надвірнянського районного суду від 20 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що затримка видачі копії наказу про звільнення відбулась не з вини роботодавця, а отже відсутні підстави для покладення на роботодавця матеріальної відповідальності у виді стягнення середнього заробітку за вимушений прогул. Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то така вимога також не підлягає до задоволення.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що лист про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів та підбору персоналу на підприємстві, або надання письмової згоди на направлення трудової книжки був надісланий відповідачем тільки 10 лютого 2023 року, доказів неможливості направлення такого повідомлення у день звільнення представником відповідача не було надано, що свідчить про неповідомлення у встановленому законодавством порядку про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки. Кодексом законів про працю встановлена відповідальність за невидачу копію наказу, а не за затримку у видачі трудової книжки. Позивачем доведено відсутність у день звільнення за адресою місцезнаходження відповідача та, як наслідок, неможливості отримання ним трудової книжки, ознайомлення з наказом про припинення трудового договору та отримання його копії. Відповідно саме відповідач зобов`язаний був направити у день звільнення лист про необхідність отримання трудової книжки, при цьому додавши копію наказу про звільнення. Разом з тим, копія наказу про припинення трудового договору була направлена 19 квітня 2023 року на адресу зареєстрованого його місця проживання, хоча відповідачу було відомо його місце перебування/проживання. А тому вважає, що у суду були наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою у видачі копії наказу про звільнення. Відповідно у зв`язку із порушенням права у сфері трудових відносин підлягала задоволення і похідна вимога щодо відшкодування моральної шкоди.

Посилаючись на порушення норм процесуального права, заявник вказує, що суд першої інстанції однобічно з`ясував обставини справи та поклав в основу мотивувальної частини оскаржуваного рішення тільки аргументи і доводи відповідача, неналежно дослідив наказ про припинення трудового договору щодо дати його видачі, необґрунтовано продовжив процесуальний строк для подання заперечень на відповідь на відзив та задовольнив клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконфернції.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» - адвокат Іноземцев Є. С. покликається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримала, просила її задоволити.

Представник відповідача скаргу не визнав, просив її відхилити як безпідставну.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (а.с. 19-21, 26-27).

Наказом від 30 січня 2023 року за № 139-ос позивача 31 січня 2023 року звільнено з посади водія автотранспортних засобів (легкові) за прогули без поважної причини (пункт 4 статті 40 КЗпП України) (а.с.33).

У день звільнення ОСОБА_2 копію наказу (розпорядження) про звільнення та трудову книжку не було видано у зв`язку з відсутністю позивача на роботі, що визнається сторонами.

Відповідно до пояснювальної записки провідного фахівця з персоналу відділу кадрів та підбору персоналу ОСОБА_3 з 09 січня 2023 року ОСОБА_2 повинен був приступити до роботи після закінчення основної щорічної відпустки, але останній на робочому місці не з`явився, документів, що підтверджують поважність відсутності до відділу кадрів та підбору персоналу надано не було. З 09 по 30 січня позивачу неодноразово дзвонили на його мобільний телефон старший механік служби автотранспорту, начальник відділу кадрів з пропозицією вийти на роботу, але кожного разу ОСОБА_2 відповідав, що в нього є вагомі причини не виходити на роботу. Напередодні дня видачі наказу, вона повідомила позивача про його можливе звільнення останнім днем місяця за прогули, на що ОСОБА_2 запевнив, що з`явиться на роботі, але на роботі він не з`явився, документи, на підставі яких можливо б було продовжити трудові відносини не надав. 31 січня 2023 року нею було підготовлено наказ про звільнення ОСОБА_2 та заповнено його трудову книжку, але враховуючи відсутність останнього на робочому місці, за цими документами він не з`явився (а.с.68).

Листом від 10 лютого 2023 року позивача було повідомлено про звільнення з посади 31 січня 2023 року за прогули без поважних причин та повідомлено про необхідність отримання трудової книжки у відділі кадрів та підбору персоналу управління персоналу за адресою: АДРЕСА_1 або надання письмової згоди на направлення трудової книжки поштою, із зазначенням поштової адреси на території України (а.с.28).

Як визнала в ході розгляду справи сторона позивача, отримавши вказаний лист ОСОБА_2 за допомогою застосунку Вайбер надіслав на адресу відповідача заяву про згоду на пересилання трудової книжки поштою.

Копія наказу № 139-ос про припинення трудового договору була направлена відповідачем 19 квітня 2023 року та особисто отримана позивачем 21 квітня 2023 року (а.с.34-35).

Відповідно до запису в трудовій книжці позивачу з 11 березня 2023 року було розпочато виплату по безробіттю (а.с.20 зворот).

Згідно з довідкою від 19 липня 2023 року ОСОБА_2 09 червня 2023 року був прийнятий на посаду експедитора транспортного ТОВ «КРІСТАЛ ВАЙТ» на підставі наказу № 15 від 08 червня 2023 року (а.с. 116).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках:прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 47 КЗпП України (в редакції, чинній станом на дату звільнення з роботи позивача) було передбачено обов`язок роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести записи про звільнення з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як правильно виснував суд першої інстанції, для застосування частини п`ятої статті 235 КЗпП України необхідна наявність взаємопов`язаних умов, таких як затримка у видачі копії наказу про звільнення та вимушений прогул, викликаний такою затримкою, вина власника або уповноваженого ним органу, яких у спірному випадку не було встановлено.

Зокрема, позивач був звільнений за прогули без поважних причин. У день звільнення роботодавцем було видано наказ та оформлено запис у трудовій книжці. Однак у зв`язку з невиходом позивача на роботу, вимога закону щодо видачі копії наказу про звільнення не була виконана. З огляду на визнання сторонами спілкування по месенджеру ВАЙБЕР до і після звільнення, не можна не брати до уваги, що позивачу (про це ним зазначено у позові-а.с.4, 83-88) було відомо про необхідність виходу на роботу 09 січня 2023р. Проте, з 09 січня 2022 року по 30 січня 2022 року позивач на роботу не виходив.

Позивач був повідомлений про звільнення та про необхідність отримання трудової книжки пізніше листом від 10 лютого 2023 року. Копія наказу № 139-ос про припинення трудового договору була направлена відповідачем 19 квітня 2023 року та особисто отримана позивачем 21 квітня 2023 року (а.с.34-35).

Як правильно зазначено судом, у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Реалізація права працівника отримати в день звільнення трудову книжку та копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказані документи, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 387/326/20 (провадження № 61-2166св21), постанова Верховного суду від 29 травня 2023 у справі 341/1639/21).

В спірному випадку, несвоєчасне направлення копії наказу не призвело для позивача до негативних наслідків у вигляді вимушеноного прогулу та відсутня вина роботодавця, як підстави для стягнення середнього заробітку .

Зокрема, позивач не представив доказів щодо наявності в період з 31 січня 2023 року по 19 квітня 2023 року вакансії, яку він міг зайняти. В свою чергу (на що посилався відповідач), враховуючи місце розташування підприємства, вид діяльності та її здійснення в умовах війни, постійних обстрілів м. Миколаєва, такі обставини вказують на поважні причини для роботодавця щодо своєчасності направлення копії наказу про звільнення.

Судом обґрунтовано враховано, що вже 10 лютого 2023 року позивачу було відомо про звільнення, а відповідно до запису в трудовій книжці, вже з 11 березня 2023 року позивачу було розпочато виплату допомоги по безробіттю, 19 квітня 2023 направлено копію наказу про звільнення. Тобто мова йде про незначний проміжок часу, в який позивач не мав відповідної пропозиції роботи. Тільки 09 червня 2023 року був прийнятий на посаду експедитора транспортного ТОВ «КРІСТАЛ ВАЙТ» на підставі наказу № 15 від 08 червня 2023 року (а.с. 116).

Суд застосовуючи норму статті 47 КЗпП дійшов помилкового висновку щодо відсутності обов`язку роботодавця видати копію наказу про звільнення безпосередньо звільненому працівникові. Наведена норма передбачає, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Однак таке трактування не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Вимога про стягнення моральної шкоди була обґрунтована порушенням трудових прав позивача внаслідок ненаправлення наказу про звільнення. Тому суд вірно відмовив у задоволенні даної вимоги як пов`язаної з основною.

Інші доводи скарги висновки суду не спростовують та не призвели до неправильного вирішення справи, тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови оформлено 05 липня 2024 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: І. О. Максюта

В. Д. Фединяк