Номер провадження 6/756/474/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретаря судового засідання - Крикуна І.В.

за участю представника заявника - Рижакова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва 04 березня 2024 року задоволено позов АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № РР/37/162 від 23 січня 2020 року (з ануїтетними платежами), яка утворилася станом на 16 жовтня 2023 року у розмірі 2 608 080, 43 грн. та витрати по сплаті судового збору по 19560,60 грн, з кожного.

19 липня 2024 року ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Рижакова А.В. за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» звернувся до суду зі заявою про відстрочення виконання рішення суду відповідно до ст. 435 ЦПК України. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що він не заперечує факт наявності боргу, звертався до позивача з пропозицією реструктуризації боргу, має активну позицію щодо вирішення спору, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в тому числі дитину з інвлідністю, в Україні триває військовий стан, тому не має фінансової спроможності виконати судове рішення, просить відстрочити його на один рік з моменту винесення постанови Київського апеляційного суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 19 липня 2024 року заяву передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва заява прийнята до провадження та призначено розгляд на 05 серпня 2024 року.

Представник заявника - адвокат Рижаков А.В. в судовому засіданні підтримав подану заяву, просив її задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Представник стягувача АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» в судове засаідання не з`явився, подала письмові заперечення.

Вислухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали подані в обґрунтування заяви, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Судом досліджено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року, яким задоволено позов АТ «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № РР/37/162 від 23 січня 2020 року, яка утворилася станом на 16 жовтня 2023 року у розмірі 2 608 080, 43 грн. та витрати по сплаті судового збору по 19560,60 грн, з кожного, яке постановою Київського апеляційного суду від 19 червня 2024 року залишено без змін.

З досліджених свідоцтв про народження, відповідачі є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації № 04-11-1063 від 11 травня 2018 року неповнолітній ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю з 10 січня 2018 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05 липня 2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

Суд звертає увагу, що ані заявником, ані його представником належних та допустимих доказів щодо фінансового стану боржника суду не надано. Також не надано відомості про наявність та обсяг заощаджень, або їх відсутність, відсутність транспортних засобів. Наявність у боржника на утриманні трьох неповнолітніх дітей, в тому числі дитини з інвалідністю не можна визнати виключними, за якими законодавством передбачено право відстрочення виконання рішення суду, оскільки ці обставини існували на момент укладання кредитного договору, та боржник повинен був розраховувати на виконання грошового зобов`язання, з урахуванням цих обставин.

Посилання заявника на наявність в країні військового стану, не може слугувати обставиною, достатньою для надання відстрочення виконання рішення суду, позаяк заявником не надано доказів наслідку впливу цієї обставини на його матеріальний стан та неспроможність виконати рішення суду. Військовий стан не може вважатися беззаперечним доказом про існування таких умов, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами(постанова ВС від 19 серпня 2022 року у справі 908/2287/17).

Керуючись ст.ст. 16, 81, 260, 263, 354, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «БАНК ІНВЕСТИЦІЙ ТА ЗАОЩАДЖЕНЬ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 05 серпня 2024 року.

Суддя І.С. Шролик