СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/385/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича (04119, м.Київ, вул.Сім`ї Хохлових, 9-А), боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (04052, м.Київ, вул.Глибочицька, 17-Б, офіс 503) про примусове проникнення до житла боржника,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 р. приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Варава Р.С. звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним поданням у якому просить надати йому дозвіл на примусове проникнення до об`єкта нерухомості, а саме, квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 . В обґрунтування подання вказує на перебування у приватного виконавця виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №761/891/15-ц від 12.05.2015 р. виданого Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.07.2006 р. Відповідно до договору про відступлення прав вимоги від 07.12.2023 р. №07/12/3/2023 АТ «УкрСиббанк» відступив право вимоги ТОВ «ФК «Укрфінстандарт». У зв`язку із тим, що боржник не отримує дохід, не має зареєстрованих транспортних засобів, на вимоги щодо з`явлення на прийом до приватного виконавця не реагує, доступу до житла не надає, заявник з метою виконання рішення суду просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника.

Відповідно до положень ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, доходить наступних висновків.

Встановлено, що 12.05.2015 р. Шевченківським районним судом м.Києва видано виконавчий лист №761/891/15-ц.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варавою Романом Сергійовичем від 16.04.2024 р. відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.07.2006 р.

Вказана постанова направлена боржнику ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 16.04.2024 р.

Згідно відповіді на запит приватного виконавця Варави Р.С. до Пенсійного фонду України, встановлено відсутність даних про дохід боржника.

Згідно відповіді на запит приватного виконавця Варави Р.С. до Державної податкової служби України, встановлено відсутність нарахування доходів ОСОБА_1 .

Згідно відповіді на запит приватного виконавця Варави Р.С. до Міністерства внутрішніх справ України, зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби відсутні.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_1 . Разом із цим, за вказаним майном зареєстровано обтяження. Іпотекодержателем на підставі договору іпотеки №3105 від 31.07.2007 р. та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки №49 від 07.12.2023 р. є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Укрфінстандарт».

Зі складених актів приватного виконавця вбачається його неодноразові виходи за адресою: АДРЕСА_3 з метою повного виконання завдань виконавчого провадження.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження " виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження " визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження " виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження " копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Статтею 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Відповідно до рішення Конституційного суду України N 4-рп/2011 від 31.05.2011 року конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Таким чином, обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16.03.2015 р. (ун.№761/891/15-ц) є заочним, ухваленим за відсутності відповідача. Доказів того, що боржник отримував судові повістки, а також рішення суду у суду відсутні. Як і не надано доказів про обізнаність боржника з відкриттям щодо нього виконавчого провадження. Тобто, не можна стверджувати про те, що боржник обізнаний про здійснення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що подання є необґрунтованим, тому в задоволенні подання слід відмовити.

Окрім того, за змістом наведених правових норм примусове проникнення до житла - це крайній захід, якому повинні передувати всі інші, передбачені законодавством дії щодо виконання рішення суду.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відомостей про отримання боржником вимог державного виконавця, як і власне постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали подання не містять. Серед наданих разом з поданням копій матеріалів виконавчого провадження містяться квитанції поштового відділення, які суд оцінює критично як доказ підтвердження факту їх отримання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу на те, що з подання та доданих до нього документів не вбачається, що боржник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, виклики приватного виконавця і що боржник, будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження, добровільно не надав доступу до житла.

Суд враховує, що примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайнім засобом для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконання рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване.

Це вказує про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі N 757/41727/19.

Таких доказів приватним виконавцем суду не надано.

Враховуючи вищенаведені висновки, суд вважає, що у задоволенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника слід відмовити.

Керуючись ст. 18,19,22 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 439 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Романа Сергійовича (04119, м.Київ, вул.Сім`ї Хохлових, 9-А), боржник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (04052, м.Київ, вул.Глибочицька, 17-Б, офіс 503) про примусове проникнення до житла боржника, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова