провадження № 22-ц/824/13/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування повідомлення про розірвання контракту, -

В С Т А Н О В И В:

03 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування повідомлення від 20 квітня 2023 року № 15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 липня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та Управлінням справами Апарату Верховної Ради України було укладено контракт №15/02-11 з директором підприємства, що є у державній власності, відповідно до умов якого ОСОБА_1 наймається (призначається) на посаду директора Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України» на термін з 29 липня 2021 року по 25 липня 2026 року включно.

20 квітня 2023 року через систему електронного документообігу директорові державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України» Румпі Л.В. надійшло Повідомлення №15/16-2023/х3235 (1170370) про розірвання укладеного контракту.

Підставою для дострокового розірвання контракту від 29 липня 2021 року № 15/02-11 зазначено: «незабезпечення виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства, повної та своєчасної сплати загальнообов`язкових платежів до державного та місцевого бюджетів, а також невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом щодо сплати податків та зборів, несплати податкової заборгованості протягом трьох місяців, враховуючи рекомендації балансової комісії (протокол №4 від 17 квітня 2023 року).

Управління справами Апарату Верховної Ради України повідомило про дострокове розірвання контракту від 29 липня 2021 року № 15/02-11 відповідно до пункту 4.1 та підпунктів «а», «в», «д» пункту 5.3 цього контракту, контракт вважається розірваним зі спливом одного календарного місяця після дати отримання повідомлення, але позивач вважає, що відповідачем не доведена обґрунтованість застосування вищезазначених підстав, фактичних та конкретних даних щодо обставин, з якими відповідач пов`язує можливість дострокового припинення дії контракту не містить, відповідачем проігноровано факт, що з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, що стало основною причиною невиконання Державним підприємством «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України» фінансового плану за 2022 рік, доходи знизилися, хоча на момент винесення повідомлення про розірвання контракту заборгованість перед державним бюджетом вже зменшилася.

Позивач зазначає про необґрунтованість рішення відповідача про розірвання контракту та застосування до позивача невиправдано суворих санкцій, крім цього при проведенні засідань балансової комісії 09 березня 2023 року та 06 квітня 2023 року були порушені процедурні питання, оскільки проведені за відсутності позивача, яка знаходилася на лікарняному, та при повторному засіданні був зменшений склад її учасників.

Посилання на пункти контракту не є достатнім обґрунтуванням суті порушень, які були вчинені, на думку відповідача, позивачем, обставини та обґрунтування не були доведені позивачу, будь-які пояснення від позивача не приймалися до уваги та при винесенні рішення не були враховані.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які вказували б на правомірність та законність звільнення позивача з посади директора державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України» з дотриманням всіх умов, необхідних для припинення трудового договору на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України, зокрема, які би вказували на порушення тих чи інших умов контракту.

Докази незабезпечення виконання позивачем річного фінансового плану підприємства, а також застосування до нього заходів дисциплінарних стягнень за попередні порушення фінансових планів підприємства - відсутні, оскільки відсутнє систематичне невиконання без поважних причин як квартального, так і річного фінансових планів підприємства, а також показників контракту.

На підставі вищезазначених обґрунтувань, позивач просила визнати незаконним та скасувати повідомлення від 20 квітня 2023 року № 15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року у справі відкрито провадження для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просила забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії відповідачу, а саме призупинити дію повідомлення №15/16-2023/х3235(1170370) про розірвання контракту директора Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» ОСОБА_1 до моменту початку та під час розгляду справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування повідомлення про розірвання контракту - відмовлено.

28 червня 2023 року позивачем до Печерського районного суду м. Києва було подано заяву про зміну предмету позову, залучення співвідповідача та третьої особи.

Позивач просила залучити до участі у справі співвідповідача - Державне підприємство «Готельний комплекс «Національний» Апарату Верховної Ради України», залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Профспілку працівників державних установ м. Києва, визнати незаконним та скасувати Розпорядження Управління справами Апарату і Верховної Ради України №66 (1194871) від 19 травня 2023 року про звільнення ОСОБА_2 на в підставі оскаржуваного повідомлення від 20 квітня 2023 року №15/16-2023/х 1235 (1170370) про розірвання контракту, поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України, стягнути з Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 травня 2023 року по день поновлення на роботі, який станом на день складання цієї заяви, складає суму в розмірі 306 146, 19 (триста шість тисяч сто сорок шість гривень 19 копійок) грн, судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач в своїй заяві від 28 червня 2023 року, в обґрунтування зазначила, що у зв`язку з тим, що Розпорядженням Управління справами Апарату Верховної Ради України №66 (1194871) від 19 травня 2023 року її було звільнено з посади директора Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України на підставі оскаржуваного повідомлення від 20 квітня 2023 року №15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту, вона відповідно скориставшись своїм правом відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, вважала за необхідне замінити позовну вимогу про «Визнання незаконним та скасування повідомлення від 20 квітня 2023 року №15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту» на «Визнати незаконним та скасування Розпорядження Управління справами Апарату Верховної Ради України №66 (1194871) від 19 травня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного Повідомлення від 20 квітня 2023 року №15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту» та доповнити раніше поданий позов позовними вимогами про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову та залучення співвідповідачів у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування повідомлення про розірвання контракту повернуто позивачу.

Повертаючи заяву позивача від 28 червня 2023 року, суд першої інстанції в ухвалі від 28 серпня 2023 року зазначив, що із змісту заявлених вимог, які зазначені в заяві про збільшення позовних вимог, вбачається, що позивач фактично висунув нові позовні вимоги, які не були зазначені у тексті первісної позовної заяви, а саме, про визнання незаконним та скасування Розпорядження Управління справами Апарату Верховної Ради України №66 (1194871) від 19.05.2023 року, поновлення не роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки, позивач висунув нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви, та до інших осіб, які не брали участі в справі, при цьому позивачем фактично ставиться питання про одночасну зміну підстав та предмета позову, що не передбачено нормами ЦПК України в якості процесуальних прав сторони, яка бере участь в справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана заява про зміну предмету позову і залучення у зв`язку із цим співвідповідачів, підлягає поверненню.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 07 вересня 2023 подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

06 листопада 2023 року до суду надійшов відзив Управління справами Апарату Верховної Ради України, поданий представником ОСОБА_3 , згідно якого відповідач просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва - без змін.

При цьому зазначає, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20. Проаналізувавши редакцію первісного позову (визнання незаконним та скасування повідомлення про розірвання контракту) та заяву ОСОБА_1 від 28.06.2023 про зміну предмету позову, в якій позивач просить залучити до участі у справі співвідповідача - Державне підприємство «Готельний комплекс «Національний» Апарату Верховної Ради України»; залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Профспілку працівників державних установ м. Києва, визнати незаконним та скасувати Розпорядження Управління справами Апарату Верховної Ради України № 66 (1194871) від 19 травня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного Повідомлення від 20 квітня 2023 року № 15/16-2023/х 1235 (1170370) про розірвання контракту, відповідач вважає, що позивачем змінено не лише предмет позовних вимог, а і його підстави, викладено нові обґрунтування та обставини позовних вимог, визначено нові правові підстави позовних вимог.

Так, у заяві ОСОБА_1 про зміну предмета позову та залучення співвідповідача і третьої особи зазначено самостійні матеріально-правові вимоги, зокрема, поновити ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України», стягнути із зазначеного підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також зазначено нові обставини, при цьому не збережено первісні позовні вимоги.

З огляду на викладене заяву позивача про зміну предмета позову можна вважати новим позовом, оскільки в ній зазначено самостійні матеріально-правові вимоги та одночасно на їх обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами. Таким чином, позивач висунула нові вимоги, які не були зазначені у позовній заяві, про що суд першої інстанції у цій справі зазначив в ухвалі від 28 серпня 2023 року про повернення заяви.

Що стосується посилання позивача у своїй апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 922/404/19, від 13.03.2018 у справі № 916/1764/17, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19 та від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, то Управління справами вважає таке посилання необґрунтованим та некоректним, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, що переглядається, не є подібними, до того ж ці справи відносяться до юрисдикції господарських судів, які розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності. Натомість справа № 757/18183/23-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління справами підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Повертаючи заяву позивача від 28 червня 2023 року про зміну предмету позову та залучення співвідповідачів у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, позивач висунув нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви, та до інших осіб, які не брали участі в справі, при цьому позивачем фактично ставиться питання про одночасну зміну підстав та предмета позову, що не передбачено нормами Цивільного процесуального кодексу України в якості процесуальних прав сторони, яка бере участь в справі, суд, дійшов висновку, що вказана заява про зміну предмету позову і залучення у зв`язку із цим співвідповідачів, підлягає поверненню.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала повністю відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 13 цього Кодексу та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

За змістом частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви, У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Слід зауважити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 910/18389/20. Таке ж визначення міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 зазначено, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

З системного аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Судом встановлено, що 03 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування повідомлення від 20 квітня 2023 року № 15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту.

Так, із змісту заяви про зміну предмету позову вбачається, що позивач просила залучити до участі у справі співвідповідача - Державне підприємство «Готельний комплекс «Національний» Апарату Верховної Ради України», залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Профспілку працівників державних установ м. Києва, визнати незаконним та скасувати Розпорядження Управління справами Апарату і Верховної Ради України №66 (1194871) від 19 травня 2023 року про звільнення ОСОБА_2 на в підставі оскаржуваного повідомлення від 20 квітня 2023 року №15/16-2023/х 1235 (1170370) про розірвання контракту, поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на посаді директора Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України (, місцезнаходження якого: 01021, м. І Київ, вул. Липська, 5), стягнути з Державного підприємства «Готельний комплекс «Національний», Управління справами Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 травня 2023 року по день поновлення на роботі, який станом на день складання цієї заяви, складає суму в розмірі 306 146, 19 (триста шість тисяч сто сорок шість гривень 19 копійок) грн, судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач в своїй заяві від 28 червня 2023 року, в обґрунтування зазначила, що у зв`язку з тим, що Розпорядженням Управління справами Апарату Верховної Ради України №66 (1194871) від 19 травня 2023 року її було звільнено з посади директора Державного підприємства «Готельний комплекс і Національний» Управління справами Апарату Верховної Ради України на підставі оскаржуваного повідомлення від 20 квітня 2023 року №15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту, вона відповідно скориставшись своїм правом відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, вважала за необхідне замінити позовну вимогу про «Визнання незаконним та скасування повідомлення від 20 квітня 2023 року №15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту» на «Визнати незаконним та скасувати Розпорядження Управління справами Апарату Верховної Ради України №66 (1194871) від 19 травня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного Повідомлення від 20 квітня 2023 року №15/16-2023/х1235 (1170370) про розірвання контракту» та доповнити позовні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмета позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Так, у заяві позивача від 28 червня 2023 року про зміну предмета позову та залучення співвідповідача та третьої особи зазначено нові самостійні вимоги, зокрема поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також зазначено нові обставини, а саме, щодо звільнення позивача, і ця обставина є підставою нових вимог, але при цьому не збережені зовсім первісні вимоги, які грунтувалися на інших підставах (не на звільненні) з огляду на що, подану заяву можна вважати новим позовом, оскільки в ній зазначені самостійні матеріально-правові вимоги та одночасно на їх обґрунтування наведені інші фактичні обставини, які не були визначені первісною позовною заявою.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для прийняття заяви про зміну предмету позову та залучення у справі співвідповідача та третьої особи, оскільки позивач ОСОБА_1 у своїй заяві від 28 червня 2023 року допустила як зміну предмету свого позову, так і одночасно зміну підстав позову, у зв`язку з чим вірно прийняв рішення про повернення заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування повідомлення про розірвання контракту - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2023 року про повернення заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову та залучення співвідповідача та третьої особи у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання незаконним та скасування повідомлення про розірвання контракту - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова