Житомирський апеляційний суд
Справа №296/9916/21 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/9916/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики неукладеним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кірюшина Артема Андрійовича, на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Анциборенко Н.М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Кірюшин А.А., звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що у серпні 2021 року на адресу місця реєстрації позивача надійшла позовна заява ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

У вказаній позовній заяві зазначено про те, що 14 липня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 200000 дол. США, строком до 31 червня 2021 року.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 долучив до позовної заяви копії договору позики та розписки.

Представник ОСОБА_1 стверджує, що вказаний договір позики та розписка не були підписані позивачем, що є підставою для визнання договору позики неукладеним.

Враховуючи вищезазначене, просив визнати неукладеним договір позики від 14 липня 2016 року.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи з тих підстав, що відповідачем не надано оригінали спірного договору позики та розписки.

Звертає увагу на ту обставину, що аналіз положень статей 104 та 107 ЦПК України свідчить про те, що витребуванню доказів для проведення експертизи має передувати саме винесення ухвали про призначення експертизи.

Наголошує на тому, що при порушенні такого алгоритму суд фактично обмежує право позивача доводити обставини, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги. У свою чергу, відповідач, будучи зацікавленим у відсутності в матеріалах справи оригіналів договору позики та розписки, умисно не надає ці документи суду. У разі призначення судом почеркознавчої експертизи такі дії відповідача можливо було б розцінити як ухилення від проведення судової експертизи й застосувати наслідки, передбачені статтею 109 ЦПК України, та вирішити спір по суті. Однак, відмова у призначенні експертизи унеможливлює застосування цієї норми.

Отже, саме непризначення судом почеркознавчої експертизи позбавило можливості надати відповідну оцінку діям ОСОБА_2 щодо ненадання оригіналів необхідних документів та довести факт підробки підпису ОСОБА_1 на договорі позики від 14 липня 2016 року, а також на розписці про отримання позики.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кірюшин А.А., підтримав апеляційну скаргу та пояснив, що на даний час у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним договором позики. Провадження у цій справі зупинене до розгляду даної цивільної справи про визнання договору позики неукладеним.

Оскільки суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні судової почеркознавчої експертизи, така експертиза повинна бути призначена на стадії апеляційного перегляду, адже це надасть можливість ОСОБА_1 довести ту обставину, що вказаний договір позики та розписка не були підписані ним.

Також на запитання суду пояснив, що на даний час ОСОБА_1 не може з`явитися в судове засідання для відібрання експериментальних зразків його підпису та почерку, оскільки він перебуває на території США. Однак, на переконання представника позивача, ця обставина не перешкоджатиме проведенню такої експертизи, оскільки до Житомирського апеляційного суду можливо буде направити нотаріально засвідчені експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 . Вказав, що збирання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, відбувається лише після призначення відповідної судової експертизи, відтак суд має можливість після винесення ухвали про призначення експертизи збирати необхідні матеріали, у тому числі й зразки підпису позивача та оригінали вказаного договору позики та розписки.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення адвоката Кірюшина А.А., колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 надав копію договору позики від 14 липня 2016 року, у якому зазначено, що ОСОБА_2 передав у власність позивачеві грошові кошти у розмірі 200000 дол. США, які останній зобов`язувався повернути позикодавцеві у строк до 31 червня 2021 року. Вказаний договір містить підписи позикодавця та позичальника.

До матеріалів справи також долучено копію розписки про отримання позики, датованої 14 липня 2016 року, у якій зазначено про те, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 кошти в якості позики, у сумі 200000 дол. США, у день складення цієї розписки.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що він не підписував вказаний договір позики та розписку.

Одночасно з позовною заявою до суду подано клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, а також витребування у відповідача оригіналів вказаного договору позики та розписки.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира задоволено клопотання про витребування у ОСОБА_2 оригіналів договору позики від 14 липня 2016 року та розписки про отримання позики від 14 липня 2016 року.

Копія вказаної ухвали разом із судовою повісткою неодноразово направлялися засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації відповідача, однак поштова кореспонденція поверталася до суду з відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою», « за закінченням терміну зберігання». Також відповідач викликався в судові засідання шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні оригінали договору позики та розписки, а також зразки підпису позивача, що позбавляє суд можливості призначити у справі судову почеркознавчу експертизу. Судом також з`ясовано, що у цивільній справі №752/20334/21, яка перебуває у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва, також відсутні оригінали зазначених документів.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що вказаний договір позики та розписка не були підписані ним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, прав та обов`язків за таким правочином особою не набуто, а правовідносини за ним не виникають.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї норми визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Отже, наявність підписів сторін підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечує можливість їх ідентифікації.

За змістом частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник позивача подав до Житомирського апеляційного суду клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року у задоволенні зазначеного клопотання відмовлено у зв`язку з відсутністю матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи.

При цьому, суд роз`яснив представнику позивача необхідність відібрання в судовому засіданні у позивача експериментальних зразків його підпису та почерку, а також надання вільних та умовно-вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 .

Варто також зазначити, що ненадання відповідачем оригіналів вказаного договору позики та розписки можливо було б за певних умов ( у разі наявності умисних дій) розцінити як ухилення від проведення експертизи, однак слід зауважити, що й представник ОСОБА_1 не забезпечив можливість відібрання в судовому засіданні експериментальних зразків підпису та почерку позивача й не надав вільних, умовно-вільних зразків, а також не заявляв відповідних клопотань про їх приєднання до матеріалів справи та/або витребування.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кірюшина Артема Андрійовича, залишити без задоволення, а заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: