Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4325/24 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 55 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/4325/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Шалоти К.В. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом та просила:

- визнати незаконним рішення, дії чи бездіяльність ОСОБА_2 незаконною відмовою мати не заборонені законом права, що полягало у здійсненні контролю за строком розгляду її заяви від 08.05.2020;

- стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 150 000 грн моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем було незаконно відмовлено у здійснені контролю за строком розгляду її заяви від 08.05.2020, так як рішення було прийнято через 80 днів на 70 сесії 7 скликання 30.07.2020 за №1970. Недодержання відповідачем вимог закону, а саме істотне порушення закону, на проекті відсутня дата складання, незаконне внесення до проекту рішення про відмову висновку «Контроль за виконанням цього рішення покласти на заступника міського голови» - це не повноваження департаменту; незаконне внесення до проекту рішення про відмову висновку «Міський голова ОСОБА_3 », такі дії не входять в повноваження міського голови; незаконна відсутність на проекті рішення про відмову підпису автора проекту ; незаконна відсутність на додатку «Списки яким відмовлено»; незаконна відмова здійснити контроль, що додаток «Списки…, яким відмовлено до проекту рішення про відмову, складено без наявності висновку спеціалістів, стосовно опрацювання заяви від 08.05.2020 для погодження місця розташування земельної ділянки; незаконна відмова здійснити контроль, що при складанні висновку у пункті 6, ОСОБА_1 "Списки… яким відмовлено" не враховані документи долучені до заяви від 08.05.2020; не враховано рішення сесії міської ради від 28.05.2003 за №193, не враховано рішення 15 сесії від 21.06.2012 №400 незаконне застосування у висновку території забудови всього мікрорайону «Хмільники»; незаконна відмова врахувати фрагменти плану «червоних ліній на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, незаконна відмова врахувати затверджений план «Червоних ліній» від 09.12.2005 за №583, який є доказом незаконності висновку, що частина земельної ділянки не розташована в зоні «червоних» ліній; незаконна відмова врахувати, що наданий фрагмент плану "червоних ліній" департаментом містобудування та земельних відносин, затверджений 30.11.2016 за №454 незаконний доказ, лист міської ради від 26.02.2021 за №25/Д-117і3, з висновком затвердження червоних ліній від 30.11.2016 за №454 не приймалося; незаконна відмова здійснити контроль, що у висновок пункту 6 ОСОБА_1 «списики, якими відмовлено» внесено висновок "земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні, об`єкт транспорту" такий висновок незаконний, оскільки висновок "щодо затвердження плану обмеження земельних ділянок, які знаходяться в санітарно-захисній зоні транспортну" не приймався; незаконна відмова внести в порядок денний 70 сесії 30.07.2020 розгляд проекту рішення про відмову з додатком «Списки….якими відмовлено» який було оприлюднено 15.07.2020; незаконна передача ОСОБА_2 проекту рішення з додатком "списки…, яким відмовлено", який оформлений з численними порушеннями законодавства; незаконна відмова здійснити контроль за проектом рішення з додатком "Списки…, яким відмовлено" на розгляд 70 сесії, 30.07.2020 не вносився та не розглядався; незаконна відмова здійснити контроль, що рішення 70 сесії 7 скликання 30.07.2020 за №1970 оформлено без розгляду на сесії.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 2024 у відкритті провадження відмовлено. Роз`яснено позивачу, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 2024 року скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції незаконно відмовив позивачу у доступі до правосуддя та незаконно виклав свої трактування висновків з Законів України, що носить ознаку надмірного формалізму. Висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, судом не враховано, що предметом розгляду цієї справи є порушення цивільних прав та інтересів, а тому судом безпідставно було застосовано до даного спору норми КАСУ. Позивач вважає, що позовні вимоги про захист порушених її прав та стягнення моральної шкоди підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а суд першої інстанції самостійно у незаконний спосіб трактував її позовні вимоги. У позовній заяві було зазначено врахувати, що позивач захищає свої порушені цивільні права та інтереси, керуючись ст.20 ЦК України. Зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції позбавив її права на захист порушених інтересів, що суперечить ч.1 ст.4 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню частини 2 статті 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила визнати незаконним рішення, дії чи бездіяльність ОСОБА_2 незаконною відмовою мати не заборонені законом права при розгляді проекту рішення про відмову на 70 сесії 7 скликання 30.07.2020. Зазначала, що при розгляді проекту рішення на 70 сесії 7 скликання було виявлено 15 випадків недодержання вимог Закону.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктивний склад правовідносин, предмет позову є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. (ч.1 ст.19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, те, що за своєю правовою природою вони стосуються спору у приватно-правових відносинах щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є фізична особа.

Ознаками приватно-правових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини п`ятої ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, при вирішенні судом позову в цій справі, насамперед підлягає дослідженню правомірність дій відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 , поданої 08 травня 2020 року, щодо погодження місця розташування земельної ділянки. Крім того, позивач оскаржує незаконність проекту рішення 70 сесії 7 скликання Житомирської міської ради №1970 від 30 червня 2020 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду є правильним, оскільки стосується спору фізичної особи з посадовою особою органу місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності дій та бездіяльності цієї особи, прийнятих або вчинених нею при здійсненні владних управлінських функцій.

Відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення публічно-правового спору, а тому також підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої ст.21 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд змінив суть її позовної заяви, вказавши предмет спору про визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності замість зазначеного нею про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, незаконною відмовою мати не заборонені законом цивільні права- не впливають на правильність вирішення справи судом першої інстанції, оскільки обгрунтування позову свідчить саме про оскарження позивачем рішення органу суб`єкта владних повноважень, що має розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Наполегливе зазначення позивачем у змісті як позовної заяви так і апеляційної скарги про порушення її цивільних прав не є таким.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального та процесуального права і з огляду на вищевикладене додаткового правового обґрунтування не потребують.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390,391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: