Провадження № 2/359/1695/2024
05 липня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Русан А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,-
02 листопада 2023 року представник позивача звернувся до Печерського районного суду м.Києва позовну заяву, якою просить суд: стягнути з ОСОБА_1 нараховані за період з 30 вересня 2020 року по 30 вересня 2023 року відповідно ст. 625 ЦПК України на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями підтвердженими рішенням Печерського районного суду м. Києва по справі № 2-4094/09 від 24 вересня 2009 року: три відсотки річних у розмірі 20 646,55 грн. та інфляційні втрати у розмірі 110 304,18 грн., а всього 130 950, 73 грн., та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.
Ухвалою суду від 12 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи представник позивача до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість подав заяву, якою просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 вересня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комерційний банк «Дельта» 229249,97 грн., судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 252,50 грн.

11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «ЄФКР» укладений договір №1369/к про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11 травня 2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором Кредитний договір № А-01-12000-180208 від 11 травня 2019 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року у справі №757/66558/19-ц частково задоволено заяву ТОВ « Фінансова установа « ЄФКР» про заміну сторони виконавчого провадження, замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова установа « ЄФКР».

До позовної заяви ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» долучено розрахунок інфляційних витрат за прострочення грошового зобов`язання за Кредитним договором № А-01-12000-180208 від 18 лютого 2008 року за період з 24 вересня 2020 року по 30 вересня 2023 року в сумі 110304,18 грн.

Розрахунок 3 % річних наведено у позовній заяві і становить 20646,55 грн. та складається з:

-1747,56 грн. (3% за період з 30 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року) = 229249,97 грн. (несплачена сума заборгованості згідно рішення суду) х 3% х 93 (кількість днів прострочення у періоді) : 366 (кількість днів у році);

-18898,99 грн. (3 % за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року) = 229249,97 грн. (сума заборгованості згідно рішення суд) х 3% х 1003 (кількість днів прострочення у періоді): 365 (кількість днів у році).

Всього 20646,55 грн. (1747,56грн + 18898,99 грн.)

Відповідно положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник)зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій. Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 ЦК України.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18, та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241цс19 та №646/14523/15-ц, провадження № 14-591цс18. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.

Отже, відповідно усталеної судової практики, слід зробити висновок про те, що грошове зобов`язання це - цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у передачі грошей, яке також виникає з рішення суду, яким стягнуто заборгованість з боржника на користь кредитора.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_1 не виконано рішення Печерського районного суду м.Києва у справі № 2-4094/09 від 24 вересня 2009 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №А-01-12000-180208 від 18 лютого 2008 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «КБ «Дельта», правонаступником якого є позивач у справі, на суму у розмірі 229249,97 грн.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Відповідна правова позиція Верховного суду України, наведена у постанові № 6-284цс17 від 01 березня 2017 року.

Згідно п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17 липня 2012 року за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 01 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Зважаючи на висновки суду, наведені вище, суд вважає, що саме на суму 229249,97 грн. за період з 30 вересня 2020 року (початок періоду заявлений позивачем у позовній заяві) по 23 лютого 2022 року включно може бути здійснено нарахування за ст. 625 ЦК України.

Сукупний індекс інфляції за період 01 жовтня 2020 року по 23 лютого 2023 року включно становить (101:100) х (101,3:100) х (100,90 : 100) х (101,30 : 100) х (101,00 : 100) х (101,70 : 100) х (100,70 : 100) х (101,30 : 100) х (100,20 : 100) х (100,10 : 100) х (99,80 : 100) х (101,20 : 100) х (100,90 : 100) х (100,80 : 100) х (100,60 : 100) х (101,30 : 100) х (101,60 : 100) = 1,1747472 %.

Відтак, інфляційне збільшення становлять 38720 грн. 94 коп. (229249 грн. 97 коп. (сума боргу) х 1,16890269 %. (сукупний індекс інфляції) - 229249 грн. 97 коп. (сума боргу)).

Щодо вимог ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» про стягнення трьох процентів річних за користування кредитними коштами слід зазначити наступне.

Три проценти річних за користування коштами розраховується за формулою : (сума боргу) х (процентна ставка %) / 100 % х (кількість днів) / (кількість днів у році).

За період з 30 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року кількість днів прострочення грошового зобов`язання становить 512, а тому розмір трьох процентів річних становить 9647 грн. 34 коп. ((229249 грн. 97 коп. (сума заборгованості) х 3% / 100% х 512 (кількість днів прострочення зобов`язання) / 365 (днів у році)), які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

В свою чергу, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 року по 30 вересня 2023 року, оскільки відповідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України ОСОБА_2 за № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було в подальшому неодноразово пролонговано відповідними Указом Президента України.

Також, слід зазначити, що в даному випадку позивачем розмір заборгованості визначено саме у національній валюті гривня, а не в іноземній валюті, а тому нарахування за ст. 625 ЦК України є можливим. В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем виплат на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» слід стягнути інфляційні витрати у розмірі 38720 грн. 94 коп. та 3% річних у розмірі 9647 грн. 34 коп., а всього 48368 грн. 28 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно вимог ч. 1 та п.3 ч. 2 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом товариством сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Наведене підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів за № 2724 від 26 жовтня 2023 року.

Разом з тим, позовні вимоги задоволено частково, а саме на 37 % (48368,28/ (130950,73/100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» слід стягнути судові витрати у розмірі 993 грн. 08 коп. ((2684/ 100) х 37).

Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 993 грн. 08 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 207, 633, 634, 638, 640, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. 2, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» інфляційні втрати у розмірі 38720 (тридцять вісім тисяч сімсот двадцять) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки та 3% річних у розмірі 9647 (дев`ять тисяч шістсот сорок сім) гривень 34 (тридцять чотири) копійки, а всього 48368 (сорок вісім тисяч триста шістдесят вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» судовий збір в розмірі 993 (дев`ятсот дев`яносто три) гривні 08 (вісім) копійок.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», юридична адреса: 04052, м. Київ, вул. Глибочицька, буд.40х, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 17 серпня 2005 року Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили , якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст заочного рішення суду виготовлено 05 липня 2024 року.

Суддя Л.В. Яковлєва