Справа № 727/5611/24
Провадження № 2-н/727/1226/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Чернівці

Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Калмикова Ю.О. розглянувши в заяву боржника ОСОБА_1 про відвід судді Калмикової Юлії Олександрівни у справі №727/5611/24 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини,

УСТАНОВИЛА:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебуває цивільна №727/5611/24 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

До Шевченківського районного суду м. Чернівці боржником по справі ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді, в якій вказано, що у процесуальному законі закріплено інститут відводу судді, який, по суті, є єдиним способом вирішення конфлікту інтересів в їхній професійній діяльності, прямо передбаченим законом. При цьому, інститут самовідводу є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть, якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Згідно з ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в неупередженості, повинен заявляти самовідвід або бути відведений.

У п. 4.3. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року наголошується, що у своїх особистих стосунках з адвокатами, що мають постійну практику в суді, де розглядає справи даний суддя, суддя уникає ситуацій, що могли б викликати обґрунтовану підозру чи створити видимість наявності у судді певних схильностей чи упередженого ставлення.

Рішенням Європейського суду з прав людини Справа «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 9 листопада 2006 року визнано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на вимогу безсторонності суду.

Згідно з частиною 5 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), за наявності інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У провадженні судді Шевченківського районного суду м. Чернівці Калмикової Ю.О. перебувала справа №727/1533/23 за первісним позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_1 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів.

Ухвалою у справі № 727/1533/23 (провадження № 2/727/559/23) від25 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі головуючого судді Калмикової Ю.О. відмовив в прийняті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі №727/1533/23 (провадження 822/561/23) ухвалу Шевченківського районного суду Чернівецької області від 25 травня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.09.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.02.2024 року заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_3 про залишення первісної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів без розгляду задоволено. Первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишено без розгляду.

21.02.2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці Калмикової Ю.О. закрито провадження у цивільній справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права на стягнення аліментів на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Чернівецьким апеляційним судом 08.05.2024 ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівпі від 21.02.2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Таким чином, суддя Калмикова Ю.О. вже брала участь у розгляді спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення аліментів і, на думку ОСОБА_1 у неї вже наперед сформована позиція у цій справі про необхідність ухвалення судового рішення на користь ОСОБА_2 без повного і всебічного з`ясування усіх обставин справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є розумні строки розгляду справи судом.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 частини сьомої статті 56 вказаного Закону встановлено обов`язок судді справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Наведені обставини свідчать про те, що фактична поведінка судді ОСОБА_4 дає підстави вважати про необ`єктивність суду та відповідно викликає сумнів в неупередженості судді по відношенню до ОСОБА_1 при вирішенні даного спору.

У нього сформувалось враження, що станом на сьогодні суддя Калмикова Ю.О. вже сформувала думку про те, що рішення має бути ухвалене на користь матері ОСОБА_5 , а тому розгляд справи носить лише формальний характер без реального повного, об`єктивного і всебічного дослідження обставин справи.

Звертає увагу на те, що відвід заявляється ним не у зв`язку з незгодою з попередніми процесуальними рішеннями, а у зв`язку із тим, що такі рішення постановлювались без належного мотивування і врахування актуальних обставин справи.

Слід зазначити, що вмотивованість рішень суду необхідно розглядати як самостійну вимогу, яка не є тотожною вимогам законності й обгрунтованості.

Згідно з існуючим науковим підходом, обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене судом на підставі обставин у судовій справі, які повно і всебічно з`ясовані на основі доказів, що були досліджені судом. Вмотивованим є судове рішення, в якому належним чином зазначені підстави, на яких воно ґрунтується. Під умотивованістю розуміється повне і всебічне відображення в рішенні суду мотивів, якими він керувався при ухваленні свого рішення, при оцінюванні доказів для встановлення наявності або відсутності обставин, на які сторони посилалися як на підґрунтя своїх вимог і заперечень, із зазначенням, чому певні докази були взяті до уваги або відхилені, й віддзеркалення мотивів щодо позиції суду при застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Отже, вмотивованість судового рішення є свідченням того, що:

-доводи та міркування сторін (учасників) судового процесу були належним чином оцінені та враховані або відхилені судом на підставі конкретно визначених мотивів;

-усім зібраним у справі доказам (зібраним судом або поданим учасникам справи) було надано належну правову оцінку; надано обґрунтування прийняття (врахування) та відхилення кожного доказу;

-наведені норми права, якими урегульовані спірні правовідносини, з наданням обґрунтування того, чому ті чи інші правові норми мають бути застосовані у конкретній спірній ситуації, враховуючи попередні два пункти.

Неупередженість повинна бути очевидною в межах справи, що розглядається.

Наведене вище, викликає розумний сумнів у неупередженості, безсторонності судді Калмикової Ю.О.

Верховний Суд приймав рішення про задоволення відводу/самовідводу судді за обставин відсутності належного мотивування процесуальних рішень. Так, Верховний Суд (ухвала Верховного Суду від 06 вересня 2022 року у справі №201/473/17) прийшов до висновку щодо наявності об`єктивного критерію у неупередженості та об`єктивності суддів, у випадку коли відмовляючи у задоволенні заяви судді не навели мотивів прийняття такого рішення.

У цій справі для батька, який в інших процесах відстоює своє право на те, щоб син проживав з ним, і саме з матері стягувались аліменти на утримання дитини, і в умовах коли в аналогічних справах, зазвичай рішення приймаються на користь матері, для нього вкрай важливе значення мають зовнішні прояви, які підтверджують, що «правосуддя дійсно чиниться». Довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві, в таких справах набуває особливої ваги.

Та обставина, що суддя у попередньому спорі щодо стягнення аліментів відмовляла у прийнятті зустрічного позову, а згодом закрила провадження не розглянувши справу по суті, чим порушила конституційне право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, без чіткого та зрозумілого посилання і керування нормами ЦПК України, при розгляді поточної справи про стягнення аліментів між тими ж учасниками справи, дає підстави припускати наявність об`єктивного критерію для відводу, коли у сторони може виникнути обґрунтований сумнів в неупередженості суддів.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані. Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

Навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Слід зазначити, що головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Згідно з пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можугь сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. 1 суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіра до незалежності судової влади буде підірвано.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-ІУ встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ) є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обгрунтованими.

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу.

Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані. Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

Навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться". Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по- друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 етапі 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь- якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім. У справі "П`єрсак проти Бельгії" ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. На основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у спри_. "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 року, пункт 58). З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De Cubber v. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, пункт 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein V. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo Algar v. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, пункт 45). Такі саме висновки містяться також в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

Європейський суд з прав людини в пункті 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі пункту 1 статті б, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

В пункті 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 р. суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»), У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 р. «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

За таких умов, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (рішення у справах: "Білуха проти України, "Салов проти України", "Мироненко проти України", Фельдман проти України", "Ferantelli et Santangelo", "Кастілло Альгар проти Іспанії", «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Бочан проти України», «Де Куббер проти Бельгії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Олександр Волков проти України» та ін.); висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів; Бангалорських принципів поведінки суддів; висновків Верховного Суду, викладених в ухвалі від 06.09.2022 у справі № 201/473/17, маю сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Калмикової Ю.О.

В чергове звертає увагу, що вказана заява про відвід ні в якому разі не є незгодою з процесуальними рішеннями судді, а підстави для відводу судді зводяться до не вмотивованості попередніх судових рішень цією суддею у справі між тими ж самими учасниками щодо того ж самого предмету.

За суб`єктивним критерієм у нього виникли сумніви в неупередженості судді під час розгляду справ за його участю та участю ОСОБА_6 щодо стягнення аліментів, а за таких обставин він буде ставити під сумнів законність та обгрунтованість рішення, ухваленого судом у складі головуючого судді Калмикової Ю.О. за результатами розгляду заяви, особливо, якщо воно буде винесено повністю або частково не на його користь, в силу власного сприйняття процесу та суб`єктивної оцінки дій головуючого судді з позиції існуючої, на його думку, упередженості.

Вважає, що в цій справі є важливим виключити будь-які його сумніви в законності та обґрунтованості будь-якого судового рішення по цій справі, що є можливим тільки в тому випадку, якщо справу разгялне інший склад суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись нормами Цивільного процесуального кодексу України, з метою уникнення можливих сумнівів у сторін по справі, їх представників та сторонніх спостерігачів у неупередженості, об`єктивності та незалежності судді Калмикової Юлії Олександрівни при розгляді даної справи, з метою забезпечення особам, які беруть участь у справі, довіри до суду, який розглядає справу, створення умов, при яких відпадуть будь-які сумніви у неупередженості та безсторонності суддів при розгляді справи, з метою недопущення будь-яких сумнівів у постановленому за наслідками розгляду справи рішенні суду, прийняти заяву про відвід судді Калмикової Юлії Олександрівни та за наслідками розгляду ухвалити відповідне судове рішення, яким заяву задовольнити та здійснити відвід судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

З поданої заяви про відвід судді Калмикової Ю.О. жодної підстави, передбаченої у статтях 36, 37 і 38 ЦПК України, судом не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 листопада 1997 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Feyv.Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28, 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» від 28 жовтня 1998 року (Wettstein v. Switzerland) п. 42).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що Європейському суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Враховуючи вищевикладене, а також практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд вважає, що зазначені в заяві обставини, не викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при вирішенні даної цивільної справи.

З огляду на те, що відповідно до ст. 36 ЦПК України заявлений відвід суд вважає необґрунтованим, то наявні правові підстави для передачі відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України заяви до канцелярії Шевченківського районного суду м. Чернівці в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді.

Керуючись ст. 33, 36, 39, 40 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Відвід, заявлений боржником ОСОБА_1 судді Калмиковій Юлії Олександрівни у справі №727/5611/24 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, визнати необґрунтованим.

Заяву про відвід судді Шевченківського районного суду м. Чернівці Калмикової Ю.О. у справі №727/5611/24 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини передати до канцелярії Шевченківського районного суду м. Чернівці для проведення автоматизованого розподілу між суддями, в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. О. Калмикова