Провадження № 2/760/2615/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Зуєвич Л.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: 03117, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 65, оф. 459-Г) до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» /далі - ПАТ «АБ «Укргазбанк»/ (; адреса: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1), третя особа: ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), про визнання договору поруки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

23.06.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 23.06.2021, за підписом представника позивача - адвоката Осипенка В.Ю. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить визнати недійсним договір поруки від 16.07.2008, укладений між ПАТ «АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання кредитного договору № 06-ф/08-28 від 16.07.2008.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Доводи позову

В позові вказується, що 16.07.2008 між ОСОБА_2 та ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк» був укладений кредитний договір № 06-ф/08-28, за яким банк (відповідач) надав позичальнику (третій особі) кредит в розмірі 81 800,00 доларів США.

Зазначається, що 16.07.2008 між ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 нібито був укладений Договір поруки.

При цьому, зауважується, що відповідно до п. 1.1. Договору поруки від 16.07.2008, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по Кредитному договору № 06-ф/08-28 від 16.07.2008 укладеного кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит в сумі 81 800,00 доларів США, на строк з 16.07.2008 по 14.07.2028 із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,8 % річних, з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору, з погашенням основної суми кредиту щомісячно з 1-ого по 10-е (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 341,00 доларів США, а останній платіж сплачується в сумі 301,00 доларів США, не пізніше 14.07.2028.

У позові наголошується, що позивач не укладав даного правочину і відповідно не брав на себе зобов`язання, щодо зобов`язання відповідати перед ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк» за виконання ОСОБА_2 зобов`язань по Кредитному договору № 06-ф/08-28 від 16.07.2008.

Як зауважується у позові, даний Договір поруки позивач не укладав, з тих підстав, що на момент укладання оскаржуваного Договору поруки позивачу виконалося лише вісімнадцять років та він не мав доходу, щоб виступати поручителем за грошовим зобов`язанням.

У позові стверджується, що позивач дізнався про даний Договір поруки у 2020 році, з виконавчого провадження.

Таким чином, позивач просить суд визнати недійсним договір поруки від 16.07.2008, укладений між ПАТ «АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 на забезпечення виконання кредитного договору № 06-ф/08-28 від 16.07.2008.

Щодо правової позиції відповідача

02.06.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 31-34), за підписом представника відповідача ОСОБА_3 , в якому, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

У відзиві зазначається, що 16.07.2008 між ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 06-ф/08-28 та за умовами п.1.1. Кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 81 800,00 доларів США на строк з 16.07.2008 по 14.07.2028, із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 13,8% річних.

Як стверджує відповідач, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором з ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 16.07.2008, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по Кредитному договору № 06-ф/08-28 від 16.07.2008, укладеному кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит у сумі 81 800,00 доларів США на строк з 16.07.2008 до 14.07.2028, із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 13,8% річних, з урахуванням змін і доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору.

Як наголошується у відзиві, для укладення договору поруки позивачем було надано до банку: анкету поручителя від 19.06.2018 в якій зазначено місце роботи - Калина Трейдінг і середньомісячний дохід 1 900,00 грн; довідку про доходи ОСОБА_1 , видану ПП «Фірма «Калина Трейнінг» 19.06.2008 № 18/01, відповідно до якої позивач працював експедитором з 17.03.2008 та отримував заробітну плату; засвідчені копії сторінок паспорту ОСОБА_1 .

На думку відповідача, вказані документи спростовують наведені у позовній заяві доводи про те, що позивачу було невідомо про укладення договору поруки та те, що він не працював.

Крім того, у відзиві зауважується, що в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та АБ «Укргазбанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. 16.07.2008, зареєстрований в реєстрі за № 5546.

У відзиві звертається увага на те, що позивач у нотаріуса підписував договір іпотеки, що, на думку відповідача, підтверджує факт того, що позивач знав про укладення кредитного договору, виступив майновим поручителем - іпотекодавцем.

Зі слів відповідача, 16.03.2009 позивачем отримано претензію № 23-28/12-190 від 16.03.2009 з розрахунком заборгованості, щодо погашення наявного боргу.

У відзиві вказується, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15.02.2011 у справі № 2-372/11 позов Банку задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 06-ф/08-28 від 16.07.2008 у сумі 87 980,29 доларів США та 12 034,77 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Також, зазначається, що 30.06.2011 Апеляційним судом міста Києва у справі № 22-ц/2690/7064/2011 рішення суду першої інстанції скасовано частково, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в іншій частині залишено без змін, 21.10.2011 видано Дарницьким районним судом міста Києва виконавчі листи.

Таким чином, на думку відповідача, позивач будучи відповідачем по вказаній справі отримував позовну заяву, рішення та інші документи, які направлялись судом першої та апеляційної інстанції та був обізнаний про те, що з нього, як з поручителя, стягується борг за вказаним кредитним договором.

Крім того, відповідач вважає, що підписання анкети поручителя, подання до банку довідки про доходи підтверджує наміри/волевиявлення позивача укласти з АБ «Укргазбанк» договір поруки, це саме підтверджує і рішення суду про стягнення з нього боргу, як з поручителя.

Разом з тим, відповідач просить суд застосувати позовну давність визначену ст. 257 ЦК України відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, оскільки з дати укладення договору поруки до дати подання позовної заяви минуло більше 12 років.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 16.07.2008 між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (Банк) та ОСОБА_2 (Позичальник) укладено кредитний договір № 06-ф/08/28 (а.с. 12-14).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору № 06-ф/08/28 Банк надає Позичальнику кредит в сумі 81 800,00 доларів США на строк з 16.07.2008 по 14.07.2028, із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 13,8% річних (а.с. 12)

У пункті 2.1. кредитного договору № 06-ф/08/28 сторони погодили, що згідно з договором іпотеки від 16.07.2008 укладеного одночасно з цим договором між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в забезпечення зобов`язань за дійсним договором банком приймається в іпотеку 2-кімнатну квартиру за АДРЕСА_3 (а.с. 12).

На а.с. 45-48 міститься копія договору іпотеки без оформлення заставної від 16.07.2008 укладеного між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (Іпотекодержатель), з однієї сторони та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (Іпотекодаці), з другої сторони.

Відповідачем до матеріалів справи долучено копію Анкети поручителя від 19.06.2008 за підписом позивача (а.с. 35-37), з якої вбачається інформація про паспортні дані, ідентифікаційного коду, адреси постійного проживання, освіту та працевлаштування ОСОБА_4 .

В матеріалах справи наявна копія довідки про доходи від 19.06.2008, видана ОСОБА_1 (а.с. 41) про те, що він дійсно працює в ПП «Фірма «Калина Трейдінг» з 17.03.2008 на посаді експедитора, та за період з березня по травень 2008 року мав дохід у розмірі 5 029,00 грн.

Позивачем до матеріалів справи долучено копію договору поруки від 16.07.2008 укладеного між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (Кредитор), ОСОБА_1 (Поручитель) та ОСОБА_2 , (Позичальник) /а.с. 11/, який сторони скріпили відповідними підписами та печаткою банку.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки від 16.07.2008 Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по Кредитному договору № 06-ф/08-28 від 16.07.2008 укладеного Кредитором з Позичальником, згідно з яким Позичальнику надається кредит в сумі 81 800,00 доларів США, на строк з 16.07.2008 по 14.07.2028 із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,8 % річних, з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору, з погашенням основної суми кредиту щомісячно з 1-ого по 10-е (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 341,00 доларів США, а останній платіж сплачується в сумі 301,00 доларів США, не пізніше 14.07.2028 (а.с. 11).

За змістом 1.2 Договору поруки від 16.07.2008 Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору (а.с. 11).

Разом з тим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02.08.2023 у справі № 753/14718/22 позов ПАТ «АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання відповідно до рішення суду про оплату заборгованості за кредитним договором - задоволено (а.с. 58-63; https://reyestr.court.gov.ua/Review/112608956).

Крім того, за змістом заочного рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02.08.2023 у справі № 753/14718/22, викладено наступне:

«Сторони перебувають у договірних (зобов`язальних) правовідносинах.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 15.02.201 року, яке частково скасовано рішенням Апеляційного суду м.Києва від 30.06.2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Украгазбанк» заборгованість за кредитним договором № 06-ф/08-28 від 16.097.2008 року у сумі 87 980, 29 доларів США та 12 034, 77 грн».

В матеріалах справи наявна копія претензії від 16.03.2009 на суму 786,48 доларів США, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором № 06-ф/08/28 від 16.07.2008 станом на 16.03.2009 (а.с. 43-44) адресовані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також, до матеріалів справи долучено копії: паспорту ОСОБА_1 (а.с. 10); Додатку № 1 до кредитного договору № 06-ф/08/28 від 16.07.2008 (зворотній бік а.с. 14-16); виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «АБ «Укргазбанк» (а.с. 51-53).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України /далі - ЦК України/).

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Недійсність правочину визначається ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Частинами першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вказані норми цивільного права свідчать про те, що правочин може бути визнаний недійсним, якщо волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає його внутрішній волі.

Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України).

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 756/15524/18-ц, провадження № 61-20134св21).

Звертаючись до суду з позовом у справі, що є предметом розгляду позивач стверджує, що він не підписував оспорюваний правочин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, від 18.04. 2022 у справі № 520/1185/16-ц; постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду звертала увагу на те, що приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 /провадження № 61-2417сво19/).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 /провадження № 61-16353сво18/).

Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 761/12692/17 /провадження № 61-37390свп18/).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

-з урахуванням принципу розумності, очевидно, що позов про визнання правочину недійсним є приватно-правовою конструкцією, спрямованою на захист приватних (цивільних) прав та інтересів;

-цивільний суд за позовом про визнання правочину недійсним захищає приватні (цивільні) права (інтереси) позивача, які порушені, невизнані або оспорені відповідачем;

-приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання позову про визнання правочину недійсним не для захисту приватних (цивільних) прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню. При цьому, у разі використання приватно-правового інструментарію (зокрема, ініціювання позову про визнання правочину недійсним не для захисту цивільних прав та інтересів) не для захисту приватних (цивільних) прав та інтересів, то відсутні порушені, невизнані або оспорені відповідачем приватні (цивільні) права (інтереси) позивача;

-відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 638/17053/18, провадження № 61-6138св23/).

Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 209/2249/21 /провадження № 61-15013св23/).

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від Постанова КЦС ВС від 25.07.2024 у справі № 500/6150/14, провадження № 61-1530св23).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідний висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 917/623/22, від 125.09.2023 у справі № 914/198/23, від 08.03.2023 у справі № 908/2345/21.

За змістом ч. 1 ст. 48, ч.ч. 1, 2 ст. 50 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які захищають своїх інтереси і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою особою, за рахунок якої, можливо було би задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача належить іншій особі - належному відповідачеві. Таким чином, належним відповідачем є особа, яка дійсно є суб`єктом відповідного матеріального правовідношення.

Тож визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

З урахуванням викладеного, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Зокрема, у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. Відповідний висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 918/7/23, від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 12.09.2023 у справі № 914/198/23, від 29.08.2023 у справі № 912/1550/22.

Проте позивач у даній справі, звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору поруки, укладеного між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (Кредитор), ОСОБА_1 (Поручитель) та ОСОБА_2 , (Позичальник), помилково за такими позовними вимогами визначив тільки одного відповідача - ПАТ «АБ «Укргазбанк».

При цьому, суд враховує, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмову у відкритті провадження чи закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача. Відповідний висновок викладений, зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі № 902/1331/22.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Установивши, що у цій справі як відповідач залучений лише ПАТ «АБ «Укргазбанк» (Кредитор) - одна зі сторін оспорюваного правочину (договору поруки) і не залучено як відповідача Позичальника - ОСОБА_2 (третя особа у справі), у задоволенні позову необхідно відмовити через неналежний склад відповідачів.

З огляду на наведене (неналежний склад відповідачів) у даній конкретній справі суд визнав за недоцільне задоволення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 17-18) та відповідно відмовляє у його задоволенні.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20, провадження № 12-46гс22).

Враховуючи, що судом не встановлено правових підстав для задоволення позову, то питання про застосування позовної давності даній справі суд не розглядав.

Щодо судового збору

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи, - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України)

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич