Справа № 368/270/24
Провадження № 2/368/395/24
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"13" червня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

за участю секретаря Варлам Є.Р.

та позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про розірвання договору оренди землі, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд розірвати договір оренди землі, укладений 30.06.2016 року між ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,75 га, яка знаходиться на території Ставівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :05:007:0015, обґрунтовуючи позов наступним.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2,7457 га з кадастровим номером :05:007:0015, що розташована на території Ставівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Право власності позивача на вищевказану земельну ділянку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мозговим Є.В. 11.07.2023 р, та зареєстрованим за № 363.

30.06.2016 року між ОСОБА_2 , який станом та 30.06.2016 року був власником земельної ділянки, та ТОВ «Комплекс Агромарс» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець ( ОСОБА_2 ) передає, а орендар (ТОВ «Комплекс Агромарс») приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Ставівської сільської ради Кагарлицького району Київської області площею 2,75 га з кадастровим номером :05.007:0015.

Згідно з п. 3.1 Договору, договір укладено на 10 (десять) років від дати його реєстрації у встановленому законом порядку.

Отже, між ОСОБА_2 , правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір оренди землі, за яким ОСОБА_2 передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :05'007:0015 та зобов`язався належним чином її використовувати відповідно до цільового призначення та сплачувати орендну плату.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також, договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована па встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі:

?закінчення строку, на який його було укладено;

?викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

?поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

?смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

?ліквідації юридичної особи-орендаря;

?припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії);

?припинення (розірвання) спеціального інвестиційного договору, укладеного відповідно до Закону України ''Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями".

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Отже, перехід права власності на земельну ділянку до нового власника не є підставою для припинення договору оренди землі. У разі зміни власника земельної ділянки новий власник набуває прав і обов`язків орендодавця, а право оренди орендаря залишається чинним протягом усього строку оренди.

Таким чином, позивач як власник земельної ділянки і орендодавець за договором має право на отримання від відповідача орендної плати.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець мас право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Зі змісту ст. ст. 1, 13 Закону України «Про оренду землі» можна зробити висновок, що основною метою договору оренди земельної ділянки та основним правом орендодавця є своєчасне отримання орендної плати в установленому розмірі. У свою чергу, недотримання умов договору в частині сплати орендної плати має наслідком його розірвання. Так, відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, основною метою оренди землі та одним з голових прав орендодавця є своєчасне отримання орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичного порушення умов договору орендарем, орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди.

Всупереч положенням Договору та вимогам чинного законодавства про оренду землі, відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань за Договором. Так, більш як три роки відповідач не сплачує у встановленому порядку орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:007:0015.

Оскільки Відповідач належним чином не виконує своїх обов`язків за договором, позивач істотно позбавляється того, що вона мала отримувати як орендодавець.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діловою обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлена договори або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, я:хиіо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керуватися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом, або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкода друга сторона значною мірою позбавляється того., на що вона, розраховувала при укладенні договору.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що неналежне виконання умов договору, а саме невиконання чи неналежне виконання обов`язку зі сплати орендної плати, є порушенням умов договору, що дає право орендодавцю вимагати його розірвання.

При цьому, право вимагати розірвання договору оренди існує незалежно від того, чи була виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборот) або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19 березня 2020 року у справі №371/628/18, вказані вище положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №527/570/17-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18 та від 27 січня 2020 року у справі № 469/908/15-ц.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 6.03.2019 р. у справі № 183/262/17, як невиконання, так і неналежне виконання умов договору є підставою для розірвання такого договору.

Тлумачення п. д ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що несплата орендної плати охоплює випадки як невиплати орендної плати в цілому, так і її виплата у розмірі, меншому, ніж визначено договором.

Отже, як повна несплата орендної плати, так і неповна її сплата є неналежним виконанням зобов`язання та, відповідно, достатньою підставою для розірвання договору оренди.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.11.2018 р., справа № 912/1385/17, виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства та враховуючи, де до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частими першої статті 3 ЦК України належати, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Проаналізувавши наведені вище норми Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», можна дійти висновку, що взяте на себе відповідачем зобов`язання за Договором належним чином сплачувати орендну плату мало б виконуватися в повному обсязі.

Оскільки відповідач систематично не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди землі від 30.06.2016 року, то відповідно до ст. ст. 651, 652 Цивільного кодексу України, ст. 141 Земельною кодексу України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі» позивач має право вимагати розірвання Договору оренди та повернення їй земельної ділянки.

Представник відповідача в особі ТОВ «Комплекс Агромарс» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах є довідка про доставку повістки, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з`явилася без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вислухавши представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, та вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

30 червня 2016 р. між ОСОБА_2 як орендодавцем та ТОВ "Комплекс Агромарс" як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки, яка належить орендодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ № 781343, виданого згідно розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації від 30.03.2006 року, розташованої на території Ставівської ради Кагарлицького району Київської області, площею 2,7457 га, кадастровий номер земельної ділянки: :05:007:0015.

Зазначений договір зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.06.2016 року.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 надав вказану земельну ділянку ТОВ "Комплекс Агромарс" в користування строком на 10 років з дати державної реєстрації.

Пункт 4.1 зазначеного договору за домовленістю сторін річна орендна плата, що виплачується в натуральній формі, за користування земельною ділянкою складає:

4.1.1 зерно пшениці в кількості 1000 кг, зерно кукурудзи в кількості 1300 кг, та цукор в кількості 100 кг.

Строки внесення орендарем орендної плати визначені періодом з 01.08 до 01.11 року збирання врожаю.

Додатковою угодою від 30.06.2016 сторони дійшли до згоди річної орендної плати за користування земельної ділянкою в грошовій формі із розрахунку 11 000,00 грн.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.07.2023 р. ОСОБА_1 успадкувала від ОСОБА_3 спадщину, на яку видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки, загальною площею 2,7457 га, в межах згідно з планом, яка розташована на території Ставівської сільської ради Обухівського (Кагарлицького) району Київської області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на праві власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №781343, виданого Кагарлицьким районною державною адміністрацією Кагарлицького району Київської області 30.03.2006 року, на підставі розпорядження Кагарлицької районної державної адміністрації від 14.12.2005 року №740. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №07. Кадастровий номер земельної ділянки :05:007:0015.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Схожі за змістом положення були передбачені і статтею 19 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на дату укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

В абз. 7 ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про оренду земель» йдеться про те. що орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

У п. д) ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 вказано: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, Застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного внесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою, суд може розірвати договір у разі його порушення». Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 439/1657/18.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави порушення договору, тобто позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 зазначено, що: «у пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, с підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року по справі № 293/1011/16-ц: «Тлумачення пункту д) ч. 1 ст. 141 ЗК України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що "несплата орендної плати" охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж: визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)».

Так, протягом декількох років відповідач не виконує взагалі або не виконує належним чином свої обов`язки щодо сплати позивачу орендної плати (в тому числі й з урахуванням індексу інфляції) за користування її земельною ділянкою, внаслідок чого остання значною мірою позбавляється того, на що вона розраховували при укладенні вказаних договорів.

Тому, враховуючи вищевикладені норми законодавства, а також прецедентну практику судів, вбачається необхідність у розірванні договорів оренди землі укладених з відповідачем.

Незаконною бездіяльністю ТОБ «Комплекс Агромарс» було порушено право орендодавця на отримання орендної плати за укладеними договорами орендні землі.

Судом встановлено, що відповідач ТОВ «Комплекс Агромарс» належним чином не виконувало свої зобов`язання за договором оренди від 30.06.2016 р. взагалі не здійснювало виплату орендної плати за 2021-2023 роки з урахуванням її індексації, що свідчить про систематичність порушення ним умов договору, тому є всі підстави для розірвання цього договору, оскільки виплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, систематичне невиконання якої є підставою для його розірвання, оскільки орендодавець не отримала того, на що вона розраховували при укладенні договору.

Аналогічного висновку у справі з подібними правовідносинами дійшов Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року (справа № 573/1831/20, провадження № 61-7704св21).

Так, протягом декількох років відповідач не виконує взагалі або не виконує належним чином свої обов`язки щодо сплати позивачу орендної плати (в тому числі й з урахуванням індексу інфляції) за користування їх земельними ділянками, внаслідок чого останні значною мірою позбавляються того, на що вони розраховували при укладенні вказаних договорів.

Тому, враховуючи вищевикладені норми законодавства, а також прецедентну практику судів, вбачається необхідність у розірванні договору оренди землі укладеного з відповідачем.

Незаконною бездіяльністю ТОВ «Комплекс Агромарс» було порушено право орендодавця на отримання орендної плати за укладеним договором оренди землі.

Тому, користуючись правом, передбаченим п. 1 ст. 4 ЦПК України, позивачі вважають за необхідне звернутися до Кагарлицького районного суду Київської області для захисту їх законних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду позов, що стосується ; о прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.75 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Більше того, ТОВ «Комплекс Агромарс» порушує ще право власності орендодавця, адже на даний момент останні не мають можливості здійснювати всі правомочності щодо переданого в оренду нерухомого майна (земельної ділянки).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується недоторканість та право на вільне володіння власністю.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.91 року у справі "Пайн Велів Девелопменте ЛТД" проти Ірландії" зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Тому, вбачається нагальна необхідність в розірванні договору оренди землі, які виконуються лише орендодавцем.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та необхідністю розірвати договір оренди між позивачем та відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись Конституції України, ЦК України, ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про розірвання договору оренди землі задовольнити.

Розірвати договір оренди землі, укладений 30.06.2016 року між ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,75 га, яка знаходиться на території Ставівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером :05:007:0015.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення та подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2024 р.

Суддя І.І. Шевченко