Справа № 462/7235/23 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/849/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Марко О.Р.,

з участю представника апелянта адвоката Фостяка А.Я., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Оприск Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житлом, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , надавши позивачу доступ до вказаної квартири.

В обґрунтування позову покликалася на те, що він та його малолітній син зареєстровані у спірній квартирі, яка не приватизована. Відповідачка ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем. Вказане житло є єдиним житлом позивача та його малолітнього сина, на яке в нього є право. Крім позивача у вказаній квартирі загальною площею 35,80 кв.м., зареєстровано ще 5 осіб. Повідомив, що в 2014 році він створив сім`ю з ОСОБА_4 та неодноразово повідомляв матері, що буде проживати разом дружиною в спірній квартирі, оскільки іншого житла вони не мають, на що відповідачі відповідали категоричною відмовою. Останні чинять йому перешкоди, змінюючи замки. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачі незаконно чинять йому перешкоди в користуванні житлом, що призводить до порушення прав його та його дитини на житло, просив суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні житлом.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив таке в апеляційному порядку, скерувавши в березні 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що не погоджуються із рішення суду першої інстанції, вважає таке незаконним, ухваленим із порушенням норм матеріального і процесуального права, відтак таке підлягає скасуванню.

Зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що позивач зареєстрований у спірній квартирі з 12 травня 1994 року разом із своєю матір`ю ОСОБА_1 , як член сім`ї наймача. Спірна квартира не приватизована, відповідачка ОСОБА_1 є основним квартиронаймачем, тому спірні правовідносини регулюються нормами статті 64 Житлового кодексу України, на які він і посилався у позовній заяві, а не нормами статті 391 ЦК України, які врахував суд, постановляючи оскаржуване рішення.

Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_1 мала намір позбавити позивача та його малолітнього сина права користування спірною квартирою у судовому порядку, подавши позовну заяву про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 08 травня 2023 року, яке постановою Львівського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року залишено без змін, у задоволені її позовних вимог було відмовлено повністю. Зокрема, апеляційний суд в даній справі дійшов до висновку, що позивачем не надано суду доказів про втрату відповідачами інтересу до спірного помешкання за відсутності перешкод у вільному користуванні квартирою.

Звертає увагу на те, що відповідачі змінили замки у квартирі, ключі позивачу не надали. Він не втратив інтерес до спірного житла, бере участь в його утриманні, сплачує комунальні послуги та платежі, що підтверджується квитанціями, копії яких знаходяться у матеріалах справи. У спірній квартирі окрім позивача, зареєстровані: ОСОБА_1 (основний квартиронаймач), ОСОБА_5 (неповнолітній син позивача), ОСОБА_3 (сестра позивача), ОСОБА_6 (дочка сестри) та ОСОБА_7 (син сестри).

Відповідачка ОСОБА_1 фактично проживає разом з чоловіком (батьком позивача) у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок належить відповідачці на праві приватної власності з 21 березня 2016 року. Відповідачка ОСОБА_3 разом з чоловіком володіє будинком у Львівській області, с. Скнилів, де позивач був у неї в гостях ще у 2018 році, будинок придатний для проживання.

Відповідачі незаконно чинять позивачу перешкоди у користуванні квартирою за адресою у АДРЕСА_3 , відтак заявлені ним позовні вимоги вважає обгрунтованими та такими, що підтверджені письмовими доказами у справі.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було задоволено його клопотання у справі про виклик свідка - ОСОБА_4 , котра була присутня з позивачем, коли він намагався потрапити у спірну квартиру та була очевидцем подій, могла повідомити суду про обставини, що мають значення для справи. Клопотання про виклик свідка подавалось ним разом із позовною заявою.

Відтак, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи.

12 квітня 2024 року зареєстровано відзив ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року. Такий вмотивовано законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. Відповідачі вважають, що позивачем не наведено жодного належного та допустимого доказу підставності заявлених ним позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Тому просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно довідки з місця проживання про склад сім?ї і прописки № 532 від 10 березня 2021 року у квартирі за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 38,80 кв. м. зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 - основний квартиронаймач, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (а.с.8).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, у позивача ОСОБА_2 , відсутнє право власності на будь-який об?єкт нерухомого майна (а.с.9-10).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, відповідачці ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок загальною площею 74 кв.м., розташований по АДРЕСА_2 (а.с.11-13).

10 липня 2023 року позивач направив відповідачці ОСОБА_1 письмове звернення з проханням надати йому ключі від квартири, з метою його безперешкодного користування та проживання за адресою АДРЕСА_3 (а.с.14-15).

В матеріалах справи також містяться відомості про звернення позивача із заявами про чинення йому та його сину відповідачами перешкод в користуванні спірною квартирою та відповіді ЛРУП ВП №1 ГУНП у Львівській області від 27 червня 2023 року та 17 серпня 2023 року, з яких вбачається, що за результатами звернення позивача, відсутні відомості наявності кримінального правопорушення і роз`яснено його право звернутись в суд у приватному порядку (а.с.17-22).

Позивачем надано квитанції про оплату комунальних послуг за спірною адресою у 2021-2023 роках (а.с.23-32).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 травня 2023 року у позові ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , законним представником якого є ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - кв. АДРЕСА_4 відмовлено (а.с.33-41). Постановою Львівського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року рішення суду залишено без змін (а.с.42-46).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він зареєстрований у спірній квартирі разом зі ще 5 особами. Чинення відповідачами першкод в проживанні у вказаній квартирі порушує права його та його малолітнього сина, які з посиланням на положення Сімейного кодексу, Конституції України, Конвенції ООН «Про права дитини» позивач намагається захистити.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд дійшов до переконання про їх безпідставністю, оскільки відповідач не є власником спірного житла, а відтак відповідно до вимог статті 391 ЦК України не може вимагати усунення перешкод на користування такою, площа ж спірної квартири є меншою аніж норма жилої площі, передбачена статтею 47 ЖК України, що не дозволяє проживати у такій позивачу з сином разом із ще 5 зареєстрованими особами, у позивача є передбачене Конституцією України право на придбання житла або отримання його від держави. Наявність реєстрації у квартирі сама по собі не може бути підставою для визнання права користування такою.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Конституцією України передбачено захист права на житло.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У статті 9 Житлового кодексу України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських орзанізацій.

Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство ( стаття 64 ЖК України).

У справі, що переглядається встановлено, що у квартирі АДРЕСА_4 . Власником будинку є Львівська міська рада, спірна квартира не приватизована. Окрім позивача ОСОБА_2 у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 - мати позивача і основний квартиронаймач, ОСОБА_5 - неповнолітній син позивача, ОСОБА_3 - сестра позивача, ОСОБА_6 - дочка сестри та ОСОБА_7 - син сестри.

З рішень судів у справі, яка ініціювалась відповідачкою ОСОБА_1 , про визнання позивача та його сина такими, що втратили право на користування спірною квартирою, вбачається, що позивач і його син мають право на користування спірною квартирою, не втратили інтерес до такої. При розгляді даної справи встановлено, що відповідачі чинять позивачу перешкоди в користуванні спірною квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , змінили замки у квартирі, натомість позивач не втратив інтерес до квартири, бере участь в утриманні такої, сплачує комунальні послуги та платежі, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями квитанцій. А відтак, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні квартирою суперечать зібраним у справі доказам, не ґрунтуються на вимогах матеріального права та не узгоджуються з усталеною судовою практикою.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскаржуване рішення слід скасувати, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача слід стягнути судовий збір, за розгляд справи судом першої інстанції та судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житлом, а саме, квартирою АДРЕСА_5 , надавши ОСОБА_2 доступ до вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. та судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. та судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 травня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич