Провадження № 2-н/761/175/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Волошин В.О. розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023р. до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ТОВ «Житло-Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, як власника нежитлового приміщення АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржник.

Судом здійснено запит про надання відомостей про місце проживання/перебування боржника - фізичної особи.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного демографічного реєстру за № 347320 від 04 грудня 2023р., боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана адреса не відноситься до дислокації до Шевченківського району м. Києва, а відноситься до дислокації Печерського району м. Києва. До того ж у вказаному районі м. Києва, розташовано і вище зазначене майно.

Статтею 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 ЦПК України, загальних правил підсудності, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст. 30 ЦПК України унормовано, що вимоги які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020р. у справі № 910/10647/18 вказала на те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021р. у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих заявлених вимог, які стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 ЦПК України у разі якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника, буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку про направлення заяви ТОВ «Житло-Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст.ст. 161, 163, 165, 166, 263, 352-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Передати справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: