Номер провадження 2/676/1001/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Семенюк В.В.

за участю секретаря судового засідання - Сенчишеної Р.М.

справа № 676/409/24,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з сином та визначення порядку участі у його вихованні та спілкуванні.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.01.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.04.2024 року відмовлено в прийняті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з сином та визначення порядку участі у його вихованні та спілкуванні.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позов зазначила, що 16 вересня 2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2014 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач бачив дитину декілька разів.

В подальшому, рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів доходів щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

03 серпня 2022 року вона уклала шлюб із громадянином США ОСОБА_4 , якого син називає ОСОБА_5 батьком.

Відповідач ОСОБА_2 ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості у його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, на день народження сина його не вітає та не приймає участі у його проведенні - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Зазначає, що після поодиноких зустрічей малолітнього сина з відповідачем, психоемоційні дитини є нестабільним, він плаче і просить її не відпускати його до батька, так як останній знущається над ним та постійно підвищує на сина голос, чіпляється за дрібниці, тому вона була змушена відвідувати з сином психолога.

Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на її повному утриманні. З огляду на викладене, просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 .

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 не з`явилися, також направив заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи без самостійних вимог: Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, як органу опіки та піклування Стецюк Стебницька Н.С. заперечує щодо задоволення позову, просить взяти до уваги висновок про недоцільність позбавлення батьків прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 .

Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

16 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області за актовим записом № 690.

Від шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане виконавчим комітетом Довжоцької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області 26.02.2013 року за актовим записом № 05.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 травня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано.

28 березня 2014 року рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів доходів щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму.

Виконавчий лист, отриманий за вказаним рішенням про стягнення аліментів знаходиться у Кам`янець-Подільському ВДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального МУМЮ (м. Київ), виконавче провадження № НОМЕР_5.

Оскільки відвідач більше трьох років не сплачує аліменти, заборгованість по сплаті аліментів станом на 08.01.2024 року становить 209 411,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, виконаним державним виконавцем Підгородецькою О.П.

03 серпня 2022 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб із громадянином США ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_2 , виданим АДРЕСА_1 . Місце реєстрації - Зала міської ради Муніципалітет Лолланд. Джернбангейт 5, 4930 Марібо.

Згідно витягу № 15/0409 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 03.01.2024 року по АДРЕСА_2 разом із позивачкою ОСОБА_1 зареєстрований її син ОСОБА_3 .

З наданої позивачкою копії Акту обстеження № 03 від 02.01.2024 року, який виданий Довжоцькою сільською радою Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, за яким зі слів сусідів, батько дитини ОСОБА_2 участі у вихованні та догляді сина ОСОБА_3 не приймає і з ними не проживає. Протягом тривалого часу не з`являвся і не відвідував сина.

Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти № 1 «Барвінок» Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області № 01-34/04 від 11.01.2024 року зі слів вихователів групи, батько ОСОБА_9 , ОСОБА_2 за період з 01.09.2014 року по 31.05.2019 року в заклад освіти не приходив, дошкільним життям сина не цікавився, не був присутній на заходах, які проводились в ЗДО, з вихователями та іншими педагогами не спілкувався.

Згідно довідок Кам`янець-Подільського ліцею № 14 Кам`янець-Подільської міської ради Хмельницької області № 09 від 11.01.2024 року, № 10 від 11.01.2024 року батько ОСОБА_10 , учня 5-Б класу, ОСОБА_2 жодного разу не цікавився шкільним життям сина, не був присутнім на шкільних заходах та ні разу не відвідував сина у школі і не спілкувався з вчителями щодо успіхів сина ОСОБА_2 .

З наданої позивачкою довідки медичного центру Вел Медікл від 12.07.2024 року батько ОСОБА_2 жодного разу не приходив на прийом до сімейного лікаря разом із дитиною та не цікавився у лікаря здоров`ям малолітнього сина ОСОБА_3 .

Психологічна характеристика здобувача освіти Кам`янець-Подільського ліцею № 14 ОСОБА_3 від 01.03.2024 року свідчить про те, що стосунки з рідним батьком ОСОБА_12 у ОСОБА_10 не складаються, хлопчик не вважає його членом сім`ї, прагне уникати зустрічей, при спілкуванні відчуває дискомфорт та недовіру.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В даному випадку, підставою для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав позивачка зазначає те, що відповідач більше трьох років ухиляється від обов`язку утримувати сина, має заборгованість зі сплати аліментів, після розірвання шлюбу рідко бачиться з ним, не цікавиться його життям та інтересами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не приймає участь у його вихованні.

Надаючи оцінку доводам позивачки ОСОБА_1 з урахуванням пояснень сторін та аналізу наданих доказів, суд вважає, що проживання дитини разом з матір`ю не вказує на те, що батько втратив інтерес до дитини та його поведінку щодо дитини неможливо змінити на краще.

Наявність такого інтересу підтверджується також тим, що у справі, що розглядається, відповідач зайняв активну позицію щодо відстоювання своїх батьківських прав, він не самоусунувся від розгляду цієї справи, скористався правовою допомогою адвоката, подавав зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з сином та визначення порядку участі у його вихованні та спілкуванні, надав докази на підтвердження своєї позиції щодо позовних вимог до нього, тощо.

Водночас, права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, позбавлення батьківських прав є передчасним без відповідного висновку органу опіки та піклування щодо попередження батька (матері) про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року).

В даному ж випадку, незважаючи на вжиті судом заходи, не тільки відповідного висновку органу опіки та піклування щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, але й про доцільність позбавлення його батьківських прав, суду не надано.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року у справі № 243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це влучно висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів.

В постанові від 02.09.2020 року у справі № 557/1101/18 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, також зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

В постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 Верховний Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Отже, позбавлення відповідачів батьківських прав можливе за обов`язкової сукупності двох умов: перша - відповідачі втратили інтерес до дітей; друга - їх поведінку щодо дітей неможливо змінити на краще.

Суд констатує, що позивачкою не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд звертає увагу на те, що хоча п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України».

З висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради за № 307 від 17.04.2024 року вбачається, що з метою захисту прав та інтересів малолітнього, орган опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В даному випадку позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька, по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про те, що відповідач втратив інтерес до дитини та його поведінку щодо дитини неможливо змінити на краще.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що наразі позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі викладеного вище, керуючись вимогами ст.ст.164, 166 СК України; ст.ст. 12, 13, 48, 76 - 82, 141, 229, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_4 , третя особа без самостійних вимог: Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Дата складення повного судового рішення - 04 липня 2024 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду: Семенюк В.В.