Справа № 369/1269/24
Провадження №4-с/369/53/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Волчка А. Я.,

при секретарі Ведмеденко Н. М.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання, суд,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою, в якій просив суд визнати помилковими та такими що не відповідають дійсності результати розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, визнати протиправними дії державного виконавця ( ОСОБА_3 ) щодо накладення арешту на кошти боржника ( ОСОБА_1 ), визнати протиправною та скасувати постанову від 02.11.2023 у виконавчому провадженні № 72812447 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, всі витрати щодо виконавчого провадження (виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження також відшкодування послуг друку) покласти на стягувача ( ОСОБА_2 ).

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016 року у цивільній справі № 369/3717/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 900 (дев`ятсот) гривень щомісячно, починаючи із 21.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

За вказаним рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист від 15.09.2023 року за № 369/3717/16-ц.

Згаданий виконавчий лист прийнятий до виконання Вишневим ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) та по ньому відкрито виконавче провадження № 72812447.

18.10.2023 року заявник отримав листа національним поштовим оператором Укрпошта (інформація щодо відстеження 490) від Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) з постановою державного виконавця Супрун Анюти Миколаївни про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки в рамках виконання рішення Апеляційного суду. Постанова містила вимогу щодо надання протягом 5 робочих днів декларацію про доходи та майно.

З приводу відкриття виконавчого провадження заявник повідомив телефоном державному виконавцю про те що весь час починаючи з 2016 року сумлінно виконував рішення Апеляційного суду, а 20.10.2023 року відправив листа національним поштовим оператором Укрпошта (інформація щодо відстеження 486) до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) з роз`ясненнями щодо відсутності у нього заборгованості та надав копії квитанцій про сплату аліментів на користь ОСОБА_2 за весь період починаючи з квітня 2016 та просив здійснити перерахунок та закрити виконавче провадження.

Крім того, заявник вказує, що попри наявність безперечного факту здійснення регулярних грошових переказів на користь стягувачки, згідно наданих заявником копій квитанцій, - велику частину їх не було враховано державним виконавицем, а пояснення заявника щодо відсутності у нього заборгованості - проігноровано.

Заявник зазначає, що згідно пояснень, які він отримав телефоном від державної виконавиці - частина платіжних доручень не мала слова "аліменти" у полі призначення платежу і саме через це не була врахована при перерахунку, при цьому у роз`ясненнях жодного посилання на Закон, яке би пояснило правомочність таких дій, остання не зробила. На додаток ОСОБА_3 проігнорувала факт наявності у заяві ОСОБА_2 інформації щодо точної дати початку періоду за який, на думку стягувачки, слід було б здійснити примусове стягнення з боржника, а саме починаючи з 28.08.2018 року. Окрім того, що державна виконавиця не врахувала інформацію від стягувачки щодо початку періоду за який слід було стягувати аліменти, оскільки у вищезазначеній постанові йдеться про стягнення аліментів за весь період починаючи з квітня 2016 року, вона також, виходячи з наданого скаржнику пояснення, не врахувала що платіжні доручення на користь ОСОБА_2 починаючи з серпня місяця 2018 року і до березня 2019 року мають слово аліменти у призначенні платежу - тобто той критерій який було використано державною виконавицею у визначенні правильних платіжок є хибним, оскільки протирічить вимогам заяви стягувачки та не дає підстав безальтернативно стверджувати про те що державною виконавицею було правильно визначено суму так званої "заборгованості".

Крім того, заявник звертав увагу суду, що матеріали ВП № 68762164 щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, доступ до якого у Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі АСВП) є у всіх учасників ВП № 72812447 але ролі в них дещо інші (державний виконавець - ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_5 а стягувач ОСОБА_1 ) містять заяву від 13.09.2023 року написану рукою ОСОБА_2 в якій остання жаліється на те, що окрім аліментів ні якої іншої допомоги на дитину вона від заявника не отримує. На переконання заявника, виконуючи службові обов`язки ОСОБА_3 мала обов`язково ознайомитись зі змістом цієї заяви і звернути увагу на це твердження оскільки воно тільки підтверджує, що між заявником та ОСОБА_2 немає жодних відносин із грошовими зобов`язаннями окрім аліментів на дитину, що робить будь які протилежні твердження - безпідставними.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" обчислення розміру заборгованості є обов`язком виконавця який мав повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документу на виконання від стягувача.

Більше того згідно положень пункту 5 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Заявник зауважує, що розрахунок державного виконавиця своєчасно не зробила.

У рамках постанови від 02.11.2023 року було здійснено накладення арешту на грошові кошти боржника (що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкрити після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 48566 гривень.

Так, заявник стверджує, що ця постанова про арешт порушує його конституційні права на підприємницьку діяльність та на отримання винагороди за працю оскільки всі його рахунки заблоковано - у тому числі рахунку ФОП.

Заявник наголошує, що не може оплачувати послуги ЖКХ онлайн та розраховуватись карткою купуючи товари та послуги.

10.11.2023 року заявник письмово звернувся з заявою до Вишневого ВДВС щодо надання йому відповіді яка б містила роз`яснення з посиланням на Закон і викладенням мотивів щодо відмови врахувати у повному обсязі кошти переказані ним на користь ОСОБА_2 однак не отримав ні якої відповіді.

Більше того згідно положень пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Згідно статті 20 Закону України "Про звернення громадян" термін розгляду і вирішення звернення має бути не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Згідно пункту 7, 9 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження має бути проведено у розумні строки з забезпеченням права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно положень статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Одночасно зі зверненням щодо роз`яснення 10.11.2023 року заявником було відправлено інше звернення - щодо зняття державним виконавцем арешту з усього майна коштів на підставі пункту 8 частини 4 статті 59 Закону «Про виконавче провадження" який визнає підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Таким чином, заявник зауважує, що він намагався поліпшити свою ситуацію до розгляду її по суті у суді. Ситуація щодо арешту коштів після отримання звернення працівниками Вишневого ДВС - не змінилася. Всі рахунки та карти заарештовані без винятку.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості боржнику у разі подання останнім відповідної заяви - у відповідь на електронний лист з проханням негайно надати йому довідку про розмір наявної у боржника заборгованості із сплати аліментів від 03.01.2024 року, який було зареєстровано у системі АСВП того ж самого дня 03.01.2024 року, - державна виконавиця, згідно матеріалів ВП № 72812447 у АСВП, 10.01.2024 року звернулася з вимогою до стягувачки з проханням підтвердити або спростувати дані 42 квитанцій, які не було враховано нею раніше тим самим підтверджуючи хибність щодо обраного критерію у визначенні правильних платіжок. Тобто виходить так що з початку державна виконавиця винесла постанову про арешт коштів Боржника, а вже потім почала ставити питання стягувачу. Крім того, боржник відзначав що вимога від 10.01.2024 року не містить, а ні дати щодо її написання або відправки, а ні підпису державної виконавиці.

Таким чином, на переконання заявника, постанова про арешт коштів боржника виникла на підґрунті нехтування державною виконавицею обов`язком щодо своєчасного здійснення нею її службових обов`язків, а саме вчасного надання розрахунку з приводу наявності боргу зі сплати аліментів сторонам - одразу після отримання виконавчого листа, та ігнорування вищенаведених фактів, які протирічать обраному нею підходу щодо здійснення перерахунку.

Крім того, заявник вказує, що незрозуміла також вибірковість у питаннях врахування думки стягувачки - в одному випадку державна виконавиця відверто її ігнорує, як у випадку щодо початку періоду за який слід здійснити перерахунок щодо стягнення аліментів, або пряме письмове заперечення ОСОБА_2 щодо відсутності факту отримання будь яких інших грошей від боржника окрім аліментів у заяві від 13.09.2023 року, а потім - звертається до ОСОБА_2 , тим самим намагаючись перекласти відповідальність за власні помилки - на неї.

03.01.2024 року заявник звертався як електронним листом, так і в паперовому вигляді - лист 572, адресований ДВС було зареєстровано у АСВП лише 09.01.2023 року.

15.01.2024 року державна виконавиця виклала у систему АСВП розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01.2024 року який містить і її підпис, і навіть точну інформацію щодо його формування, а саме 15.01.2024 року о 09:10.

Заявник вказує, що розрахунок було здійснено без врахування зазначеної стягувачем дати початку періоду за який, на думку стягувачки, слід було здійснити примусове стягнення з боржника, а саме починаючи з 28.08.2018 року. У розрахунку не враховано перекази скаржника на користь ОСОБА_2 з квітня до серпня 2016 року з включенням добровільно перерахованих коштів та переплат 300 грн з вересня 2016 року до січня 2017 року які по суті можна вважати платіжками за відповідні місяці розбитими на два платежі, при цьому державною виконавицею було враховано переказ аліментів за березень 2019 року, який також було розбито на два платежі.

Не було враховано також квитанції з квітня 2019 року до березня 2022 року на підставі надмірного формалізму. Слід зазначити, що всі невраховані платежі містять ім`я дитини і період за який було здійснено перерахунок.

Заявник відзначає, що оскільки у нього з ОСОБА_2 лише одна спільна дитина - стягувачка отримувала гроші саме на неї, і оскільки між боржником та стягувачем немає жодних відносин із грошовими зобов`язаннями, окрім аліментів на дитину, і це були саме аліменти.

З лютого 2017 року до листопада 2019 року розмір грошових переказів на користь ОСОБА_2 , не змінювався але було враховано лише частину квитанцій за цей період.

Далі розмір суми заявником було добровільно збільшено. ОСОБА_2 жодного разу не зверталася раніше та не висувала ні яких претензій, а ні щодо розміру коштів, а ні щодо їх призначення. Щодо індексації аліментів яку згідно частин 2 та 3 статті 184. Сімейного кодексу України державна виконавиця мала зробити під час стягнення аліментів заявник просив суд звернути увагу на те, що він добровільно та на постійній основі сплачував на утримання доньки суму грошей більшу ніж це вказано у відповідному рішенні Апеляційного суду, в наслідок чого загальна сума переказів на користь ОСОБА_2 за весь проміжок часу тотожна 50% від загальної суми встановлених державою розмірів соціальних стандартів за той самий проміжок часу для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

16.01.2024 року у АСВП з`явилася копія відповіді від стягувача на вимогу державної виконавиці від 10.01.2024 року яку було надано електронним листом та датовано 11.01.2023 року.

На думку заявника, ця відповідь є як за формою, так і за змістом такою, що не має бути врахованою при розгляді питання по суті. За формою - у заяві про відкриття ВП та у виконавчому листі відсутня інформація щодо наявності офіційної електронної адреси у стягувача, а відправника цього електронного листа не можливо встановити оскільки не можливо візуально встановити електронну адресу відправника. Не відомо чи було підписано цей лист КЕП. Щодо змісту - він містить судження людини яка не має жодного відношення до юриспруденції але тим не менш намагається дати експертну оцінку діям державної виконавиці та визнає їх вірними та відповідними законодавству, без вказівки - якому саме законодавству та якої держави, й не містить відповіді по суті порушеного у вимозі питання. Вимога містить запитання щодо квитанцій, а у відповіді йдеться про гроші без уточнення які саме та від кого, та про те що вони були сплачені на інші потреби дитини, без уточнення якої саме дитини та на яких підставах було отримано гроші.

Згідно частини 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин 2, 3 статті 181 Сімейного кодексу України утримання дитини відбувається або за домовленістю батьків дитини або у судовому порядку.

Заявник відзначає, що ніякої попередньої домовленості між ним та ОСОБА_2 , щодо утримання дитини - не було, він робив регулярні перекази на користь стягувачки згідно вищезазначеного рішення апеляційного суду.

Згідно частини 2 статті 185 Сімейного кодексу України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

19.01.2024 року заявник отримав від Вишневого ВДВС листа 922, який було відправлено 17.01.2024 року та який містив одразу дві відповіді з розрахунками, при чому одна наче була відповіддю на його електронний лист, який було одразу зареєстровано у АСВП 03.01.2024 року, при чому її датовано 04.01.2024 року, але вона не містить точної дати формування і її не було внесено до АСВП. Друга відповідь нібито на паперовий лист 572 від 03.01.2024 року, який було зареєстровано у АСВП 09.01.2024 року, але розрахунок містить точну дату формування - відмінну від того розрахунку який 15.01.2024 року з`явився у АСВП - на ньому вказано, що його було сформовано 15.01.2024 року о14:59 і невідомо чому у паперових відповідях йдеться не про стягнення аліментів з 21.04.2016 року, як це зазначено у рішенні Апеляційного суду, а датою початку береться 01.04.2016 року.

Також заявник звертає увагу, що окрім звернення до Вишневого ВДВС ОСОБА_2 звернулася у вересні 2023 року з позовом до Києво-Святошинського суду щодо зміни способу стягнення аліментів - справа № 369/14817/23. Відповідачем у справі є ОСОБА_1 .

На поточний момент по справі № 369/14817/23 є рішення Києво-Святошинського суду від 22.12.2023 року на яке вже подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду. Це означає, на переконання заявника, що у розрахунок боргу потрібно було включити місяці з серпня 2018 року, з урахуванням бажання стягувача, до серпня 2023 року, оскільки рішення Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016 року у цивільній справі № 369/3717/16-ц в вересні 2023 року втратило свою силу.

Так, заявник відзначає, що на його переконання заява від ОСОБА_2 , щодо повторного стягнення з нього аліментів за період з серпня 2018 року виникла у результаті бажання останньої помститися йому за мою принципову послідовність у відстоюванні його інтересів у справі щодо спілкування з рідною дитиною.

Вказував, що восени 2023 року ОСОБА_2 довелося сплатити штраф 13 000 грн. на користь держави в рамках ВП № 68762164.

Згідно положенню частини 8 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» cпори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Важливо відмітити, що на поточний момент заявнику не відоме точне місце перебування, а ні ОСОБА_2 , а ні дитини. Згідно інформації, яку ОСОБА_2 надала представникам держави Україна - вона наразі перебуває разом з дитиною у Бельгії, однак жодного документу підтверджуючого цей факт вона не надала як не надала жодного документу підтверджуючого її проживання разом з дитиною.

Статті 181. Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто сумісне проживання позивача разом з дитиною є обов`язковою передумовою у справах щодо отримання аліментів.

Згідно частини четвертій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач мав письмово повідомити державна виконавиця про зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження. Те ж саме вимагає частина 1 статті 131 ЦПК щодо обов`язку учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження).

Заявник припускає, що у кращому випадку ОСОБА_2 , згідно її твердження, разом з дитиною перебуває десь далеко від війни у безпеці та отримує значну соціальну допомогу як біженка з дитиною, а він має повторно сплачувати аліменти за певні місяці на спільну з ОСОБА_2 дитину, маючи ще двох неповнолітніх синів від шлюбу з ОСОБА_6 та й ще без можливості здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати дохід. У гіршому випадку - дитина може знаходитись у інтернаті. І це не найгірше припущення.

25.01.2024 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відкрити провадження у справі, а суб`єкта, дії якого оскаржуються, зобов`язано подати суду оригінали матеріалів виконавчого провадження 72812447 для огляду у судовому засіданні та належно засвідчені копії цих матеріалів - для залучення до справи.

25.01.2024 року заявник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» зареєстрував клопотання про витребування доказів щодо місця проживання дитини та інформації щодо підтвердження проживання матері з дитиною. При цьому, доказів надіслання вказаного клопотання стягувачу та державному виконавцю суду не надано.

25.03.2024 року (зареєстровано в канцелярії суду 26.03.2024 року) заявник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» зареєстрував заяву про виклик та допит свідка.

25.03.2024 року (зареєстровано в канцелярії суду 26.03.2024 року) заявник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» зареєстрував клопотання про долучення доказів, а саме: копії заяв ОСОБА_2 від 07.06.2023 року, 13.09.2023 року та від 01.03.2024 року, копії відповідей на запити до ДАСУ щодо перетину боржником державного кордону та копію довідки про навчання дитини (без перекладу на українську мову).

24.04.2024 року заявник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» зареєстрував клопотання про долучення доказів, а саме: копії заяв ОСОБА_2 від 07.06.2023 року, 13.09.2023 року та від 01.03.2024 року, копії відповідей на запити до ДАСУ щодо перетину боржником державного кордону, копію довідки про навчання дитини (без перекладу на українську мову), копію виконавчого листа справа № 369/413/17, копію листа щодо відкриття виконавчого провадження від 06.04.2022 року. Заявником надано підтвердження направлення долучених доказів на адресу стягувача.

29.04.2024 року заявник ОСОБА_1 повторно через підсистему «Електронний суд» зареєстрував клопотання про долучення доказів, а саме: копії заяв ОСОБА_2 від 07.06.2023 року, 13.09.2023 року та від 01.03.2024 року, копії відповідей на запити до ДАСУ щодо перетину боржником державного кордону та копію довідки про навчання дитини (без перекладу на українську мову).

30.04.2024 року заявник ОСОБА_1 повторно (втретє) через підсистему «Електронний суд» зареєстрував клопотання про долучення доказів, а саме: копії заяв ОСОБА_2 від 07.06.2023 року, 13.09.2023 року та від 01.03.2024 року, копії відповідей на запити до ДАСУ щодо перетину боржником державного кордону та копію довідки про навчання дитини (без перекладу на українську мову).

30.04.2024 року заявник ОСОБА_1 у судове засідання з`явився. Вказував про неможливість здійснення розгляду скарги за відсутності стягувача ОСОБА_2 та відсутності матеріалів виконавчого провадження.

30.04.2024 року стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. На адресу стягувача судом направлялася ухвала про відкриття провадження за скаргою, однак згідно з відстеження поштового відправлення судової кореспонденції вбачається, що вказане поштове відправлення повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. При цьому, остання повідомлена судом електронним повідомленням.

30.04.2024 року представник Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Матеріали виконавчого провадження витребувані судом не надано суду.

30.04.2024 року суд ухвалив відкласти розгляд скарги у зв`язку з не наданням державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження 72812447. При цьому, заявнику повідомлено, що розгляд заявлених ним клопотань буде здійснено у наступному судовому засіданні та роз`яснено порядок їх розгляду в порядку оскарження дій державного виконавця.

01.05.2024 року начальник відділу Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Артем Перепелиця через канцелярію суду зареєстрував копії матеріалів виконавчого провадження № 72812447, які надав до суду для огляду їх в судовому засіданні.

01.05.2024 року заявник ОСОБА_1 через електронну пошту зареєстрував звернення щодо надання інформації про розгляд заявлених ним клопотань про витребування доказів та заяви про виклик свідків.

10.06.2024 року заявник ОСОБА_1 у судове засідання з`явився. Вказував про неможливість здійснення розгляду скарги за відсутності стягувача ОСОБА_2

10.06.2024 року стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду скарги повідомлялася належним чином.

10.06.2024 року представник Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

10.06.2024 року суд вирішив у зв`язку з повторною неявкою стягувача в судове засідання та запереченням боржника здійснювати розгляд скарги за її (стягувача) відсутності, повторно викликати стягувача в судове засідання. Крім того, у зв`язку з наявністю в матеріалах справи ряду клопотань та заяв боржника (скаржника), здійснити їх розгляд за відсутності стягувача та державного виконавця.

У результаті розгляду клопотання заявника ОСОБА_1 від 24.04.2024 року про долучення доказів, а саме: копії заяв ОСОБА_2 від 07.06.2023 року, 13.09.2023 року та від 01.03.2024 року, копії відповідей на запити до ДАСУ щодо перетину боржником державного кордону, копію довідки про навчання дитини (без перекладу на українську мову), копію виконавчого листа справа № 369/413/17, копію листа щодо відкриття виконавчого провадження від 06.04.2022 року, суд ухвалив задовольнити клопотання заявника ОСОБА_1 та долучити вказані докази до матеріалів справи.

У результаті розгляду повторного клопотання заявника ОСОБА_1 від 29.04.2024 року про долучення доказів, а саме: копії заяв ОСОБА_2 від 07.06.2023 року, 13.09.2023 року та від 01.03.2024 року, копії відповідей на запити до ДАСУ щодо перетину боржником державного кордону та копію довідки про навчання дитини (без перекладу на українську мову), суд ухвалив задовольнити клопотання заявника ОСОБА_1 та долучити вказані докази до матеріалів справи.

Крім того, суд ухвалив долучити до матеріалів справи матеріали виконавчого провадження № 72812447, що не заперечувалося заявником.

У результаті розгляду заяви заявника ОСОБА_1 від 25.03.2024 року про виклик в якості свідка стягувача ОСОБА_2 , суд відхилив заяву заявника, як передчасну та зауважив, що дане клопотання буде повторно розглянуте судом, якщо стягувач з`явиться в судове засідання та надасть дозвіл на її допит як свідка.

У результаті розгляду клопотання заявника ОСОБА_1 від 25.01.2024 року про витребування доказів, суд ухвалив відхилити клопотання скаржника, як передчасне, крім того суд зауважив та роз`яснив заявнику, що витребувані ним докази стосуються позовного провадження в іншому позові (щодо зменшення розміру аліментів, припинення стягнення аліментів тощо), з яким останній не позбавлений звернутися до суду, а подана ним скарга стосується лише оскарження дій виконавця в рамках виконавчого провадження № 72812447 (тобто процесуальна дія в рамках процесу виконання рішення суду, а не постановлення нового рішення суду).

У результаті розгляду клопотання скаржника ОСОБА_1 від 26.03.2024 року про долучення доказів, заслухано пояснення заявника, що це продубльоване клопотання та він бажає щоб воно містилося в матеріалах справи. Суд не здійснював вилучення даного клопотання з додатками з матеріалів справи.

10.06.2024 року суд задовольнив клопотання заявника ОСОБА_1 про неможливість розгляду скарги 10.06.2024 року без участі стягувача ОСОБА_2 та необхідності ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні, повторно викликати в судове засідання ОСОБА_2 , державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ), а також надати змогу заявнику ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження № 72812447.

20.06.2024 року заявник ОСОБА_1 через електронну пошту надіслав клопотання про витребування та долучення доказів.

26.06.2024 року заявник ОСОБА_1 наполягав в судовому засіданні щодо встановлення адреси проживання стягувача ОСОБА_2

26.06.2024 року судом було оголошено перерву в судовому засіданні для встановлення дійсної адреси стягувача ОСОБА_2

26.06.2024 року після закінчення перерви в судовому засіданні, судом доведено до відома заявника, що судом встановлено, що згідно відповіді № 661504 від 26.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру стягувач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована з 14.06.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана адреса збігається із адресою, яку заявник зазначив у поданій ним скарзі на дії державного виконавця в справі № 369/1269/24, яка розглядається судом.

26.06.2024 року в судовому засіданні судом розглянуто клопотання заявника ОСОБА_1 від 20.06.2024 року про витребування та долучення доказів.

У результаті розгляду даного клопотання. суд ухвалив задовольнити його частково, а саме, в частині долучення до матеріалів справи доказів поданих ОСОБА_1 , в частині витребування у державного виконавця документальних пояснень суд ухвалив відмовити, оскільки представник державної виконавчої служби неодноразово викликалася до суду і своїм правом щодо надання пояснень чи заперечень не скористався. Вказав, що в матеріалах наявні матеріали виконавчого провадження, на підставі яких суд буде здійснювати дослідження і перевірку правильності здійснення державних виконавцем дій, які оскаржуються скаржником.

26.06.2024 року заявник ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив суд її задовольнити.

26.06.2024 року стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. На адресу стягувача судом направлялася повістка про виклик до суду, однак згідно з відстеженням рекомендованих повідомлень надісланих судом, вбачається, що поштові відправлення повернуто до суду за закінченням терміну зберігання. Крім того, ОСОБА_2 про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася за допомогою електронних повідомлень, яке доставлено останній.

26.06.2024 року представник Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухавши доводи заявника, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 71 вказаного Закону розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку, встановленому СК України.

Частинами 1, 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини 8 статті 71 вказаного Закону спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом, за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Вишневому ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 72812447 відкрите на підставі виконавчого листа № 369/3717/16-ц, виданого 15.09.2023 року Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи із 21.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем Супрун А.М. 05.10.2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72812447.

20.10.2023 року заявник ОСОБА_1 на адресу Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) скерував заяву щодо відсутності заборгованості зі сплати аліментів. Надав державному виконавцю квитанції про сплату аліментів та просив державного виконавця зробити перерахунок і відповідно закрити виконавче провадження.

02.11.2023 року державним виконавцем Супрун А.М. винесено постанову про арешт майна боржника на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/ основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 48566,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було надано державному виконавцю квитанції на підтвердження сплати аліментів:

квитанція від 01.03.2016 року на суму 600,00 грн,

квитанція від 02.03.2016 року на суму 600,00 грн,

квитанція від 31.03.2016 року на суму 600,00 грн,

квитанція від 28.04.2016 року на суму 600,00 грн,

квитанція від 31.05.2016 року на суму 615,00 грн,

квитанція від 05.07.2016 року на суму 615,00 грн,

квитанція від 29.07.2016 року на суму 615,00 грн,

квитанція від 31.08.2016 року на суму 615,00 грн,

квитанція від 05.10.2016 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 24.10.2016 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 03.12.2016 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 29.12.2016 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 01.02.2017 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 21.02.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 20.03.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 20.04.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 24.05.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 19.06.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 22.07.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 23.08.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 21.09.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 24.10.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 22.11.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 19.12.2017 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 20.01.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 22.02.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 19.03.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 21.04.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 19.05.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 18.06.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 23.07.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 28.09.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 31.10.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 30.11.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 27.12.2018 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 31.01.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 01.03.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 01.04.2019 року на суму 260,00 грн,

квитанція від 10.04.2019 року на суму 640,00 грн,

квитанція від 03.05.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 31.05.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 01.07.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 02.08.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 30.08.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 30.09.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 23.10.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 29.11.2019 року на суму 900,00 грн,

квитанція від 18.12.2019 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 31.01.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 28.02.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 27.03.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 30.04.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 29.05.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 19.06.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 17.07.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 24.08.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 28.09.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 23.10.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 01.12.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 23.12.2020 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 15.01.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 19.02.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 18.03.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 09.04.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 10.05.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 05.06.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 11.07.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 14.08.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 08.09.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 14.10.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 08.11.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 09.12.2021 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 14.01.2022 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 12.02.2022 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 15.03.2022 року на суму 1000,00 грн,

квитанція від 29.04.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 06.05.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 10.06.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 06.07.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 13.08.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 12.09.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 15.10.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 15.11.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 13.12.2022 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 16.01.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 11.02.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 07.03.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 03.04.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 08.05.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 09.06.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 07.07.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 09.08.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 14.09.2023 року на суму 1200,00 грн,

квитанція від 10.10.2023 року на суму 1200,00 грн.

Платник ОСОБА_1 , отримувач ОСОБА_2 .

Призначення платежу містять відмітки «аліменти» та «гроші для Любаші».

Згідно наданих суду платіжок вбачається, що ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з 28.08.2018 року по 15.09.2023 року сплачено 88 015,00 грн.

З рішення Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016 року справа № 369/3717/16 вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільної доньки у розмірі 900 грн. щомісячно.

Виконавчий лист у справі № 369/3717/16 видано Києво-Святошинським районним судом 15.09.2023 року.

Стягувач ОСОБА_2 подаючи заяву до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) щодо здійснення стягнення за виконавчим листом № 369/3717/16 видано Києво-Святошинським районним судом 15.09.2023 року, просила виконавця здійснити стягнення аліментів з 28.08.2018 року.

Враховуючи рішення суду Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016 року справа № 369/3717/16 вбачається, що боржник ОСОБА_1 за період з 28.08.2018 року (дата визначена стягувачем) по 15.09.2023 року мав здійснити 61 платіж по 900,00 грн, що дорівнює 54000,00 грн.

Таким чином, вбачається, що у заявника відсутня заборгованість зі сплати аліментів у період з 28.08.2018 року (дата визначена стягувачем) по 15.09.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, суд вбачає, що не врахування державним виконавцем наданих боржником платіжок за періоди: квітень серпень 2016 року, вересень 2016 року січень 2017 року (ці періоди не охоплюються заявою стягувача, а отже підтверджують сплату боржником аліментів), квітень 2019 року по березень 2022 року є помилковими.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема, звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманців емітентах електронних грошей, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арештна кошти/електронні гроші боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, або на електронні гроші, що зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку/електронного гаманця, на якому знаходяться кошти/електронні гроші, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти/електронні гроші на всіх рахунках/електронних гаманцях боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому частини перша та друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Законом Закону України «Про виконавче провадження» також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48).

У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банків та інших фінансових установ, небанківських надавачів платіжних послуг, емітентів електронних грошей інформацію про наявність рахунків/електронних гаманців та/або стан рахунків/електронних гаманців боржника, рух коштів та операції за рахунками/електронними гаманцями боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VIII Інструкції.

Аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

З матеріалів наданих державним виконавцем матеріалів виконавчого провадження № 72812447 вбачається, що останній не вживав заходів щодо з`ясування сум, статусу грошей, які знаходяться на рахунках, а також не з`ясовував призначення відкритих рахунків.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону №1404-VIII).

Отже, частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернено стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Закону України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, відповідно до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак, у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» уразі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (провадження №12-28гс20), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі №756/8815/20 (провадження №14-218цс21).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) викладено висновки про те, що, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак, це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 щодо скасування постанови державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Супрун А.М. від 02.11.2023 року у виконавчому провадженні № 72812447, про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий суд, яке передбачає як прийняття судом остаточного рішення, так і його виконання, яке забезпечується державою.

ЄСПЛ вказує, що право на суд, захищене статтею 6 Конвекції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем всупереч надання боржником платіжок на підтвердження сплати аліментів продовжувались вчинятися дії на виконання зазначеного вище рішення, в тому числі винесено постанову про арешт коштів боржника.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за скасувати постанову про арешт коштів боржника від 02.11.2023 року.

Що стосується інших вимоги заявника суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» («Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus) № 32181/04; рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому, суд не вправі перебирати на себе повноваження органів місцевого самоврядування, визначених законом.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У даній справі, повноваження виконавця щодо визнання помилковими та такими що не відповідають дійсності результатів розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, покладення всіх витрати щодо виконавчого провадження (виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження також відшкодування послуг друку) на стягувача ( ОСОБА_2 ) за своєю правовою природою є дискреційними, тому дані вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що заявник ОСОБА_1 звертаючись зі скаргою в рамках справи № 369/1269/24 року, подав її в рамках виконавчого провадження № 72812447 щодо виконання рішення у справі № 369/3717/16 від 12.06.2016 року.

Тобто, дана скарга стосується оскарження дій, рішень державного виконавця під час виконання судового рішення у справі № 369/3717/16 від 12.06.2016 року.

Тому порушенні заявником питання (вимоги) щодо припинення стягнення аліментів у зв`язку не проживання стягувача з дитиною можуть бути вирішенні ним лише шляхом пред`явлення окремого позову, а не в рамках скарги на дії державного виконавця, в рамках розгляду якої суд досліджує лише процесуальну дію державного виконавця щодо порядку виконання рішення суду у справі № 369/3717/16 від 12.06.2016 року.

Керуючись ч. 2 ст. ст. 19, 124, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 18, 76-81, 89, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Вишневий ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) на дії/бездіяльність органу примусового виконання задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) Супрун А.М. від 02.11.2023 року у виконавчому провадженні № 72812447 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 01.07.2024 року.

Суддя Андрій ВОЛЧКО