Справа № 490/438/24 Головуючий у 1-й інстанції Чаричанський П. О.
Провадження № 22ц/812/798/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: - Ковальським Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Чаричанського П. О. у місті Миколаєві о 15 год 45 хв. зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

Акціонерного товариства (далі АТ) «Сенс Банк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення 350 438 грн 67 коп. заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову банк зазначив, що позичальницею ОСОБА_3 , з метою отримання банківських послуг в АТ «Сенс Банк», акцептовано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі якої відкрито рахунок та надана платіжна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням платіжної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення заборгованості за кредитом в загальному розмірі 350 438 грн 67 коп.

У відзиві на позовну заяву відповідачка, від імені якої діє представник, вважала позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки банком неправомірно нараховані їй до сплати платежі з комісії.

Позивач не мав права встановлювати в договорі платежі у вигляді комісії, оскільки банку забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої и пов`язаної особи як обов`язкову умову надання банківських послуг, так як вони покладають на боржника обов`язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи, внаслідок чого вважала вказане положення договору нікчемним.

Тому такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої неможливе встановлення комісії.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 березня 2024 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено, ухвалено про стягнення на його користь з позичальниці ОСОБА_3 350 438 грн 67 коп. кредитної заборгованості, з яких: 190 543 грн 51 коп. прострочене тіло кредиту, 47 504 грн 55 коп. відсотки за користування кредитом, 108 212 грн 95 грн - тіло кредиту та 4 177 грн 66 коп. - овердрафт. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та права банку нараховувати комісію за розрахунково касове обслуговування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог банку.

Зазначав, що у зв`язку із внесенням змін до частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю заборонено встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо, за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою в розумінні цього Закону, є нікчемною.

Втім, банком встановлено комісійну винагороду в сумі 1,9 % від суми кредиту щомісяця, яку йому збороняється вимагати, оскільки такий обов`язок покладає на боржника обов`язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи. Тому вказане положення кредитного договору є нікчемним.

Вказував, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої неможливе встановлення комісії, розмір якої у даному випадку перевищує вартість кредиту.

Посилався на відповідну судову практику.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 листопада 2019 року ОСОБА_3 підписана оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі якої позичальниця отримала кредит «Максимум» для особистих потреб у вигляді кредитної лінії з лімітом 200 000 грн та застосуванням фіксованої процентної ставки 39,9% річних за зняття коштів готівкою або торгових операцій із внесенням обов`язкового мінімального платежу в розмірі 5% від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн. Додатково офертою визначено можливість застосування програми «Моментальна розстрочка на картку», умовами якої додатково передбачено застосування комісійних винагород у випадку їх наявності (а.с.4).

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 1, 8, 9 та 12 Закону України «Про споживче кредитування» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах. При тому загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Тому, окрім оферти на укладання угоди відповідачкою підписано анкету-заяву про акцепт «Публічної пропозиції» АТ «Альфа-Банк» на укладення договору на обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» внаслідок зміни назви (а.с.20)) разом із заявою про відкриття поточних рахунків та акцептом публічної пропозиції на укладення договору про обслуговування фізичних осіб умови якої викладені в додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку, та ознайомлення з якими нею підтверджено (а.с.4зв), та паспорт споживчого кредитування в якому викладені умови обраного відповідачкою кредиту та послуги «Моментальна розстрочка на карту» для використання двох різних типів платіжних карт (а.с.5).

При тому матеріали справи не містять договору про банківське обслуговування фізичних осіб та доказів його підписання відповідачкою, окрім зазначення про ознайомлення з ним та розміщення на сайті банку.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Отже, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про доведеність банком за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують укладення з відповідачем договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, зокрема, процентів, та вважає висновок суду першої інстанції, який зроблено ним за цими обставинами, правильним.

В подальшому, у зв`язку з неналежним виконанням позичальницею зобов`язань за кредитним договором, банком засобами поштового зв`язку направлено на адресу ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень, у якій заявлена вимога про необхідність погасити виниклу станом на 20 червня 2023 року заборгованість в сумі 299 294 грн 41 коп. ( а.с.14-19).

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Факт укладення кредитного договору та отримання кредиту відповідачкою не оспорено.

Разом з тим ОСОБА_3 та її представником заявлено про неправомірність нарахування позичальниці комісії, умова про яку є нікчемною.

Втім, за положеннями статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначається, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, крім суми кредитних коштів та процентів, ще: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За пунктом 10 частини 1 статті 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися.

За такого доводи про нікчемність умов договору з можливості включення комісії за РКО не є слушними.

В той же час з наданого АТ «Сенс Банк» розрахунку вбачається фактичне нарахування позичальниці комісії без зазначення умов для її сплати. Відсутні такі умови нарахування і у доказах, що надані банком та узгоджені з позичальницею.

Отже, хоча нарахування комісії може бути передбачено при укладенні споживчого кредиту, однак сам договір, укладений між позичальницею і банком, таких умов не містить, а тому нарахована сума комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.

На такі обставини, суд першої інстанції помилково увагу не звернув, та стягнув суму нарахованої комісії у загальній сумі заборгованості на користь банка.

За наведених обставин, сума стягнутої з відповідачки на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягає зменшенню на суму в 23 599 грн 95 коп., яка пред`явлена до стягнення, як нарахована комісія.

Таким чином розмір стягнутої з відповідачки заборгованості за кредитом підлягає зменшенню на 23 599 грн 95 коп., що узгоджується з наданим розрахунком банку, представленим у вигляді двох окремих частин.

На підставі вищенаведеного, рішення суду першої інстанції слід змінити у відповідності до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, зменшивши суму заборгованості за простроченим тілом кредиту та загальною сумою боргу. Тому з позичальниці ОСОБА_3 слід стягнути на користь АТ «Сенс Банк» 166 943 грн 56 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту, таким чином зменшивши загальну суму заборгованості до 326 838 грн 65 коп.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ «Сенс Банк», слід змінити рішення суду в частині стягнення судових витрат, зазначивши про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Сенс Банк» 4902 грн 508 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, та стягнути з банку на користь відповідачки 531 грн за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від її імені представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2024 року змінити, зазначивши про часткове задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Сенс Банк» загальну суму кредитної заборгованості, що виникла станом на 17 липня 2023 року в розмірі 326 838 грн 65 коп. та складається з: 166 943 грн 56 коп. простроченого тіла кредиту, 47 504 грн 55 коп. відсотків за користування кредитом, 108 212 грн 95 коп. тіла кредиту та 4 177 грн 66 коп. овердрафту.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ «Сенс Банк» 4 902 грн 58 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_3 531 грн за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова