ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/2005/23Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/588/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

секретар - Дідух М.Є.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Отрощенко Юлія Миколаївна, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року, ухвалене суддею Клим Т.П., повний текст якого складено 27 березня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що у березні 2022 року помер ОСОБА_3 , 1954 року народження, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та домоволодіння в АДРЕСА_2 та інше майно.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. заведено спадкову справу №22/2022, що зареєстрована у спадковому реєстрі під №69350984. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка як цивільна дружина померлого ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 7 лютого 2023 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю належним чином оформлених документів на підтвердження родинних та інших відносин спадкоємця із спадкодавцем, необхідних для оформлення спадщини. Заповіт померлий не склав. Спадкоємці першої, другої та третьої черги відсутні. Крім позивачки, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася ОСОБА_1 .

Позивачка та ОСОБА_3 з березня 2016 року і по день смерті останнього у березні 2022 року проживали однією сімєю у фактичних шлюбних відносинах, не перебуваючи при цьому в інших зареєстрованих шлюбах.

Від встановлення даного факту залежить виникнення у позивачки права на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 .

Факт проживання позивачки із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сімєю як чоловіка та жінки не менш як пять років до часу відкриття спадщини підтверджується рядом доказів.

Позивачка познайомилась з ОСОБА_3 у 2012 році в Інституті отоларингології ім.проф. О.С. Коломійченка АМН України, де ОСОБА_3 працював лікарем та лікував доньку позивачки від першого шлюбу, лікування тривало декілька місяців, протягом цього часу позивачка спілкувалася з ОСОБА_3 щодо стану здоровя дитини та лікування. Поступово між позивачкою та ОСОБА_3 завязалися особисті стосунки, які переросли у романтичні. У лютому 2016 року ОСОБА_3 зробив позивачці пропозицію почати спільно проживати однією сімєю та переїхати до квартири, у якій він проживав. Позивачка погодилася і в березні 2016 року здійснила переїзд до квартири по АДРЕСА_3 . Вказані події підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_4 , який допомагав перевозити речі позивачки та її доньки. У звязку з переїздом донька позивачки після закінчення 4 класу була переведена до нової школи, ближче до нового місця проживання у гімназію № НОМЕР_1 Нивки м.Києва, де навчалася до 2022 року. Позивачка з донькою та ОСОБА_3 з березня 2016 року і до дня його смерті проживали разом як одна сімя, родина жила дружно і щасливо, у злагоді та взаємній любові. ОСОБА_3 виховував доньку позивачки, ставився до неї з батьківською турботою, забезпечував усім необхідним.

Після введення декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, позивачкою у серпні 2019 року було укладено таку декларацію щодо своєї доньки в Центрі первинної медико-санітарної допомоги №3 Шевченківського району м.Києва, де зазначено адресу місця проживання АДРЕСА_3 . Також позивачка за місцем своєї роботи подала відповідну заяву про зміну місця проживання.

Позивачка неодноразово оплачувала послуги мобільного інтернету для спільного користування, а також часто оплачувала послуги телефонного звязку для ОСОБА_3 . За рахунок коштів спільного бюджету позивачка придбала в інтересах сімї пральну машинку, яка встановлена у квартирі, де разом проживало подружжя. У цій квартирі за заявою позивачки спеціалістами ПАТ ДТЕК Київські електромережі було замінено прилад обліку електричної енергії.

Багато часу родина проводила на дачі - у заміському будинку у АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_3 , займалися там городництвом, доглядали за будинком та прибудинковою територією, упорядковували її, що підтверджується відповідним Актом від 27.07.2022 року за підписом старости Маковищанського старостинського округу та свідками сусідами.

Позивачка, проживаючи із ОСОБА_3 вели спільний побут, мали взаємні права та обовязки, характерні для подружжя, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, разом проводили свята, ходили в гості, зокрема, часто до сусідів по квартирі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Пара була щасливою, дбали один про одного, ставились один до одного як чоловік та дружина.

Після 24 лютого 2022 року з метою збереження життя і здоровя родини позивачка разом з донькою та ОСОБА_3 виїхали у заміський будинок у с.Вишеград, розраховуючи, що там буде легше перечекати страшні події. Проте, вказана місцевість була окупована ворогом, та у березні 2022 року ОСОБА_3 був вбитий солдатами російської федерації у дворі власного будинку, а позивачка отримала вогнепальні поранення та була насильно вивезена російськими військовими до республіки білорусь, звідки після лікування виїхала до Німеччини, а потім через кілька місяців повернулась до України. Тіло ОСОБА_3 було виявлено у квітні 2022 року після деокупації Київської області. На день подання позову позивачка утримує та доглядає належне спадкодавцю майно.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2024 року позов задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що помер у березні 2022 року, однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з березня 2016 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Отрощенко Юлія Миколаївна просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що судом порушено норми процесуального права, неповно зясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.

Вказує наступні аргументи на спростування висновків суду:

1) судом повністю проігноровано факти, які спростували інформацію, викладену в Акті про встановлення факту проживання від 29 червня 2022 року. Особи, які підписали Акт та засвідчили факт проживання позивачки і її доньки разом із померлим ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_4 ) з березня 2016 року, самі не проживали у цей період за вказаною адресою. Тому факти, засвідчені в Акті, є неправдивими і не відповідають дійсності;

2) судом помилково встановлено, що Акт про встановлення факту проживання від 22.07.2022 року може бути доказом того, що позивачка проживала з померлим ОСОБА_3 понад 5 років. Відповідно до Положення про старосту, затв. рішенням Макарівської селищної ради від 28.10.21 №262-12-VІІІ, до компетенції старости не входить складання та підписання таких документів, як Акти про встановлення факту проживання громадян. Крім цього, в Акті засвідчено факт проживання позивачки з донькою разом із ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 , однак ОСОБА_3 не мав жодного майна за вказаною адресою. Особи, які підписали цей Акт, самі не проживали у вказаний в Акті період у с.Вишеград Макарівського району Київської області;

3) переведення на навчання дочки позивачки у гімназію № НОМЕР_1 м.Києва і її навчання у цьому закладі у період з 2017 по 2022 рік жодним чином не повязано із ОСОБА_3 , тому дана обставина помилково врахована судом як доказ проживання позивачки із ОСОБА_3 ;

4) складена позивачкою заява від 22.12.2016 та наказ директора ПП Центр естетичної медицини №23/12-01 від 23.12.2016 року помилково врахований судом як доказ проживання позивачки із ОСОБА_3 ;

5) висновок суду про те, що позивачка несла витрати на оплату комунальних послуг та утримання квартири, що нібито підтверджується відповідними квитанціями, є безпідставним, так як у жодній із платіжок не зазначено про те, що платником є саме ОСОБА_2 , ждних квитанцій про оплату комунальних послуг зі свого рахунку позивачка не надала;

6) надані позивачкою та враховані судом в якості доказу спільного проживання фотознімки лише з однієї події весілля двоюрідного брата позивачки, не можуть бути достатнім доказом для підтвердження факту спільного проживання, так як відсутні інші фотознімки їх спільного сумісного життя, проживання, сімейних подій, відсутні фото ОСОБА_3 з донькою позивачки;

7) суд необгрунтовано прийняв до уваги неправдиві та суперечливі покази свідків зі сторони позивача, натомість жодним чином не взяв до уваги покази свідків зі сторони відповідача, зокрема близьких друзів ОСОБА_3 , які дружили з ним тривалий час, часто зустрічалися, періодично бували у нього в гостях, і їм нічого не було відомо про позивачку;

8) суд безпідставно відмовив у призначенні судової психологічної експертизи з використанням поліграфа, чим порушив право відповідачки на справедливий та ефективний розгляд справи;

9) суд не зясував, чи не перебував померлий ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі останніх 5 років до своєї смерті;

10) судом грубо порушено норми процесуального права, безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про передачу справи за розгляд іншого суду за визначеною законом підсудністю. Зокрема, відповідачка вважає, що справа належить до територіальної юрисдикції Києво-Святошинського районного суду Київської області відповідно до правил загальної територіальної підсудності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Паламарчук О.М. вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим. Акти від 29.06.2022 року та 27.07.2022 року є належними та достовірними доказами, які підтверджують факт проживання позивачки із ОСОБА_3 . Вказані в Актах особи є реальними сусідами позивачки та ОСОБА_3 та проживали за вказаними в актах адресами.

Суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у призначенні судово-психологічної експертизи з використанням поліграфу, оскільки чинним законодавством не врегульовано питання проведення такої експертизи, опитування учасників процесу з використанням поліграфа не відноситься до експертиз, передбачених Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затв. наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5.

Щодо незясування судом тієї обставини, чи перебував ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі останніх 5 років до своєї смерті представник позивача вжив усіх необхідних дій для витребовування відповідних доказів, заявив клопотання у суді першої інстанції, яке було задоволено, але з невідомих причин у матеріалах справи відсутня інформація з Центрального відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України. Крім цього, жоден із допитаних у суді свідків не повідомляв про перебування ОСОБА_3 у шлюбі будь-коли протягом усього його життя і доказів перебування його у шлюбу відповідачка не надала.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Отрощенко Ю.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 - адвоката Паламарчука О.М., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Стаття 187 ЦПК України регламентує дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. Суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Однак слід відзначити, що загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується лише у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Стаття 30 ЦПК України встановлює правила виключної підсудності, зокрема частиною 1 передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо повязані між собою вимоги предявлені одночасно щодо декількох обєктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням обєкта, вартість якого є найвищою.

У частині першій статті 30 ЦПК України йдеться про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, тобто перелік спорів цієї категорії є розширеним.

Тобто виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано. Спір може стосуватись як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, пов`язаних з нерухомим майном.

Позов ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 заявниця пов`язує з виникненням у неї права на спадкове майно як спадкоємця за законом четвертої черги. До складу спадщини входять такі об`єкти нерухомості, як квартира за адресою АДРЕСА_3 , та домоволодіння в АДРЕСА_2 .

Отже, оскільки спір у цій справі фактично виник з приводу об`єктів нерухомого майна, що розташовані у АДРЕСА_2 , то спір щодо набуття у майбутньому прав на нерухоме майно відповідно до вимог частини першої статті 30 ЦПК України мав би розглядатися за місцезнаходженням обєкта, вартість якого є найвищою.

Подібний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19).

Відомості про вартість зазначених обєктів нерухомого майна, що входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , у матеріалах справи відсутні.

Також у матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на домоволодіння в АДРЕСА_2 .

Право власності ОСОБА_3 на двохкімнатну квартиру загальною площею 44, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину, посвідченим 22 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леоньєвою Н.Й.

Отже, даний спір підлягає розгляду Шевченківським районним судом м.Києва за місцем знаходження спадкового майна квартири адресою АДРЕСА_3 .

У суді першої інстанції представник відповідача заявляла клопотання про передачу справи за належною територіальною підсудністю, вважаючи, що справа повинна розглядатися Києво-Святошинським районним судом Київської області за місцем фактичного проживання відповідачки ОСОБА_1 .

Хоча відповідачка не вказувала про виключну підсудність та помилково вважала, що справа підсудна Києво-Святошинську районному суду Київської області за місцем її фактичного проживання, однак суд першої інстанції належним чином не перевірив доводи представника відповідача про непідсудність даної справи Кременецькому районному суду Тернопільської області та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд іншому суду за визначеною законом підсудністю.

Відповідно до ч.1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою законом підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва.

З огляду на встановлене судом апеляційної інстанції порушення судом першої інстанції правил виключної територіальної підсудності розгляду справи, що є підставою для скасування рішення, апеляційний суд не перевіряє обґрунтованість доводів апеляційної скарги скарги щодо вирішення спору по суті.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 378, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Отрощенко Юлія Миколаївна задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року скасувати.

Направити справу на розгляд до суду першої інстанції за встановленою законом підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 червня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.