Постанова

Іменем України

10 вересня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/15332/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді П`ятничука І. В.

від 29 травня 2024 року

у справі №569/2555/23 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (далі - ТОВ «ДЕБТ ФОРС») звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість за кредитом у сумі 99 289,35 грн та за прострочення виконання зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України стягнути інфляційні втрати у сумі 7 025,40 грн та 3% річних у 2 906,68 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що 27.09.2013 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0234/82/0119442, за умовами якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 21 800,00 грн на строк до 27.09.2017 зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 36,00 % річних.

Банк свої зобов`язання перед Відповідачем відповідно до договору виконав у повному обсязі.

26.06.2019 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-9, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами, у тому числі за кредитним договором №010/0234/82/0119442 від 27.09.2013.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» набув право грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права. Позивач вказував, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором в повному обсязі не погашена.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 18.01.2023 відповідач має заборгованість у розмірі 109 221,43 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 36 308,73 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 16 354,25 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 46 626,37 грн; нараховані 3% річних - 2 906,68 грн; втрати від інфляції - 7 025,40 грн.

Відповідач подавав відзив на позовну заяву, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів позовної заяви, просив відмовити у задоволенні позову. Зокрема посилався на наявність довідки №Д6-В123/62/01-1051 від 17.11.2016 згідно з якою станом на 17.11.2016 залишок коштів по рахунку № НОМЕР_1 складає 11 807,56 грн, а ОСОБА_1 не має невиконаних зобов`язань перед Банком по рахунку № НОМЕР_1 . Крім того, просив суд застосувати строки позовної давності. Також посилався на те, що його не було повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.05.2024 позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд проігнорував його доводи щодо застосування строку позовної давності, адже строк дії кредитної картки до 30.09.2017, а позов подано у лютому 2023 року, що вказує на пропуск строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Також посилався на те, що суд не звернув уваги на те, що його, як боржника не було письмовово повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні, що вважав є підстаовю для відмови у задоволенні позову про стягнення з нього заборгованості.

Ввжав, що суд не надав належної оцінки письмовому доказу стправі, а самедовідці №Д6-В123/62/01-1051 від 17.11.2016 згідно якої станом на 17.11.2016 залишок коштів по рахунку № НОМЕР_1 складає 11 807,56 грн, а ОСОБА_1 не має невиконаних зобов`язань перед Банком по рахунку № НОМЕР_1 .

Вказав, що суд першої інстанції не врахував практику Верховного Суду за якою суд має перевіряти розрахунок заборгованості, в частині правильності його здійснення та оцінити докази на яких він ґрунтується та у разі якщо розрахунок здійснено неправильно самостійно провести такий розрахунок, чи зобов`язати позивача надати більш точний розрахунку, у випадку неможливості з`ясування обставини обчислення суми до стягнення.

Зазначив, що у мотивувальній частині рішення зазначено, що договір про надання правової допомоги укладався із ТОВ «Вердикт Капітал», а в резолютивній частині суд стягнув витрати на праву допомогу на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС», при цьому суд мав виходити з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав до суду відзив, у якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування відзиву зазначав, що доводи скаржника про застосування строку позовної давності є безпідставними з огляду на те, що сторони погодили у кредитному договорі строк позовної давності тривалістю 70 років. Більше того, з урахуванням того, що загальний строк перебігу позовної даності продовжувався на строк дії карантину, посилання скаржника на те, що такий строк пропущено є помилковими.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку надав пояснення тотожні, зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав її та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача - Воронков О. М. в судовому засіданні надавпояснення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.09.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0234/82/0119442 (далі - Договір) (т. 1 а. с. 7-15).

Відповідно п. 1.1 Договору розмір поточного ліміту кредиту на дату укладення договору складає 21 800,00 грн, в подальшому встановлюється на визначається відповідно до ст. 10 Договору.

Відповідно до п. 10.1 Договору максимальний ліміт Кредиту за Договором складає 200 000,00 гривень. В межах максимального строку кредиту встановлюється поточний ліміт Кредиту. Поточний ліміт діє в межах календарного місяця, в якому він встановлюється.

Відповідно до п. 10.3 Договору Поточний ліміт встановлюється банком.

З розрахунку заборгованості вбачається, що зміна ліміту відбувалася неодноразово, а саме: 10.04.2014 зміна ліміту з 21 800,00 грн на 26 100,00 грн; 29.01.2016 зміна ліміту з 26 100,00 грн на 30 000,00; 16.09.2016 зміна ліміту з 30 000,00 грн на 33 000,00 грн; 05.05.2017 зміна ліміту з 33 000,00 грн на 36 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.5 Договору на залишок коштів на кредитному рахунку банк нараховує проценти згідно Тарифів. Відповідно до п. 11.4 Договору погашення процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно шляхом договірного списання коштів в необхідній сумі з рахунку клієнта, до якого встановлюється кредитний ліміт в дату розрахунку процентів платежів, у тому числі за рахунок збільшення заборгованості за кредитом в рамках встановленого поточного ліміту. У випадку перевищення суми заборгованості за кредитом над розміром поточного ліміту, заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за нарахованими процентами. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів клієнту.

Таким чином, сторони договору погодили можливість збільшення розміру поточного кредиту в межах максимального ліміту кредиту, що становить 200 000,00 грн. Зокрема, таке збільшення можливе у разі списання коштів з поточного рахунку Відповідача та збільшення розміру поточного кредиту за рахунок такої заборгованості без видачі кредитних коштів.

Відповідно до п. 9.3 Договору без укладання додаткових угод до договору, Банк має право продовжити строк користування кредитом на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом Банк не отримав листа Клієнта про відмову від продовження строку користування кредитом. Використання Клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку користування кредитом розглядається сторонами як згода Клієнта на продовження строку користування кредитом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що 27.09.2017 відбулася пролонгація дії кредитного договору. Отже 27.09.2021 закінчився строк дії договору з врахуванням пролонгація дії Кредитного Договору на підставі п. 9.3 Кредитного Договору.

Також з розрахунку заборгованості, здійсненого уповноваженою особою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що станом на 26.06.2019 загальний залишок заборгованості становив 58 433,15 грн, з якого: 36 300,00 грн - заборгованість за дозволеним овердрафтом; 8,73 грн - заборгованість за недозволеним овердрафтом; 16 354,25 грн - заборгованість за відсотками; 5770,17 грн - заборгованість по штрафу (том 1 а. с. 65-67).

Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості підписаний уповноваженою особою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Крім того, з даного розрахунку заборгованості також вбачається, що останнє зменшення заборгованості відбулося 27.03.2018 на суму 1 865,65 грн.

Відповідно до ст. 16 Договору Банк у встановленому законодавством України порядку має право без згоди Клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі. У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки Банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок.

26.06.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердик Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-9, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами, у тому числі за Договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем (т. 1 а. с. 69-77).

Відповідно до п. 2.4 Договору відступлення прав вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього викупу. Зокрема, але не виключно, до Нового кредитора переходить: право здійснювати нарахування та стягнення процентів за кредитними договорами з дати відступлення прав вимоги за умови дотримання вимог чинного законодавства України, право нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов кредитного договору.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості здійсненого станом на 18.01.2023 вбачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором складала 109 221,43 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) - 36 308,73 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 16 354,25 грн; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 46 626,37 грн; нараховані 3% річних - 2 906,68 грн; втрати від інфляції - 7 025,40 грн (том 1, а. с. 68).

При цьому відсотки ТОВ «Вердикт Капітал» нараховував за період з 26.06.2019 по 17.01.2023, а 3% річних нараховував на суму заборгованості за кредитом у розмірі 36 308,73 грн за період з 26.06.2019 по 23.02.2022. Розрахунок інфляційних збитків здійснено з липня 2019 по лютий 2022 року.

Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості підписаний уповноваженою особою ТОВ «Вердикт Капітал», містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

09.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КампсісФінанс» було укладено договір №09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за Договором перейшло від ТОВ «Вердикт Капітал» до Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс», яке набуло статусу кредитора до ОСОБА_1

30.05.2023 року між ТОВ «ДЕБТ ФОРС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Фінанс» було укладено договір № 30-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за Договором перейшло від ТОВ «КампсісФінанс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», яке набуло статусу кредитора до ОСОБА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду від 14.11.2024 замінено первісного позивача ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «ДЕБТ ФОРС».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості кредитним договором у повному розмірі, з огляду на таке.

Як вже зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи за Договором укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»та ОСОБА_1 , останній 27.09.2013 отримав кредит у вигляді встановленої кредитної лінії, яку банком було збільшено до 36 000,00 грн зі сплатою 36,00% річних на строк до 27.09.2021 з урахуванням пролонгації дії кредитного договору від 27.09.2017.

Із розрахунку заборгованості здійсненого уповноваженою особою ТОВ «Вердикт капітал» вбачається, що позивачем дотримано умови кредитного договору щодо строку кредитування та відсоткової ставки та нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 36,00% за кожен день в період з 26.06.2019 по 17.01.2023 включно. 3% річних нараховував на суму заборгованості за кредитом у розмірі 36 308,73 грн за період з 26.06.2019 по 23.02.2022. Розрахунок інфляційних збитків здійснено з липня 2019 по лютий 2022 року (том 1, а. с. 68).

Крім того, з розрахунку заборгованості здійсненого уповноваженою особою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» також вбачається, що останнє зменшення заборгованості відбулося 27.03.2018 на суму 1 865,65 грн.

Вказане кореспондується із інформацією щодо здійснених платежів, що відображено у виписці по рахунку ОСОБА_1 , як має статус первинного бухгалтерського документа та містить інформацію щодо предмета доказування.

Розрахунки заборгованості містить розмір відсоткової ставки, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, а тому він приймається колегією суддів як належний та допустимий доказ заборгованості за договором.

Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював у судовому порядку положення даного кредитного договору, що стосуються відсотків.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору чи окремих його положень.

В матеріалах справи також відсутні належні докази, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), щодо розміру нарахування відсотків, з урахуванням черговості списання платежів.

Колегія суддів враховує, що відповідач надавав до суду першої інстанції довідку №Д6-В123/62/01-1051 від 17.11.2016 згідно якої станом на 17.11.2016 залишок коштів по рахунку № НОМЕР_1 складає 11 807,56 грн, а ОСОБА_1 не має невиконаних зобов`язань перед Банком по рахунку № НОМЕР_1 .

Однак такі посилання відповідача на наявну в матеріалах справи довідкуне спростовують наявності заборгованості за інший період, оскільки вказана довідка лише засвідчує факт відсутності невиконаних зобов`язань перед Банком по рахунку № НОМЕР_1 лише станом на 17.11.2016. Водночас, як уже установлено судом, з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається рух коштів і після 17.11.2016, аж до 26.06.2019, шляхом зняття готівки та зокрема внесення коштів на рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 1865,65 грн. Аналогічні фінансові операції відображено і у розрахунку заборгованості, здійсненого уповноваженою особою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».Вказане свідчить, що після 17.11.2016 здійснювались фінансові операції по рахунку № НОМЕР_1 , відбувався рух коштів, зокрема шляхом зняття готівки, унаслідок чого утворювалась заборгованість, на яку нараховувалися відсотки.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання зобов`язання Відповідачем. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність позовних вимог є законними та обґрунтованими, такими що ґрунтуються на наявних у матеріалах справі доказах.

Колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача, щодо неповідомлення його письмово про відступлення права вимоги новому кредитору, однак такі доводи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Так, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі №910/14716/17, законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог.

Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦКУ договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦКУ.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516 ЦКУ та ч. 2 ст. 518 ЦКУ.

Таким чином, відповідач, поки він не був письмово повідомлений про заміну кредитора, хоча і не звільняється від виконання зобов`язання, але мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо він виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання, а виконання відповідачем як боржником свого обов`язку первісному кредиторові у такому випадку є належним виконанням.

Отже, законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору відступлення недійсним.

Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем, як боржником зобов`язань на користь первісного кредитора або на користь позивача у даній справі. Більш того, такі наслідки стосуються добровільного виконання рішення.

Не заслуговують на уваги колегії суддів посилання відповідача на пропущений позивачем строк позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 18.6 Кредитного договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років, відтак позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін, відповідно до ст. 259 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів, що умови Договору, щодо збільшеного строку позовної давності, визнані недійсними у встановленому законом порядку.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника щодо не врахування строку дії картки є підставою для скасування рішення суду колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки правовідносини виникли між сторонами щодо виконання договору про надання банківських послуг, на виконання якого відкрито рахунок. Картка є інструментом для можливості надання позивачем банківської послуги. Закінчення строку дії картки не свідчить про закінчення строку дії договору, за яким відповідачу надано банківську послугу - видано кредитні кошти, оскільки за кожним рахунком видаються картки з обмеженим строком, але в межах строку дії договору.

Також колегія суддів враховує, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «ДЕБТ ФОРС» прав вимоги кредитним договором, укладеним з Відповідачем. Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності цих правочинів, що закріплена у ст. 204 ЦК України. Зокрема відсутні докази, що дані договори оскаржені в судовому порядку та визнані недійсними, а відтак відповідають волі сторін та чинному законодавству.

Крім того, за умовами договору відступлення прав вимоги, до нового кредитора перейшли всі права вимоги за кредитним договором. Враховуючи, що предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за таким договором, заміна ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «ДЕБТ ФОРС» в частині судових витрат є законним та відповідає домовленості сторін договору.

Саме по собі посилання скаржника на необхідність врахування критерію реальності витрат на правову допомогу та співмірності складності справи та розумності не є підставою для відмови у задоволенні таких витрат. Більше того, як вбачається з мотивувальної частини судового рішення, судом враховано вказані критерії при вирішенні питання щодо розміру витрат на правову допомогу та зменшено такий розмір з 20 000,00 грн до 9 000,00 грн. Доводів щодо незгоди із розміром таких витрат, стягнутих судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить, а тому у колегії суддів відсутні підстави для зменшення таких витрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, судове рішення відповідає вимогам законності та вмотивованості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі позивач.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська