Справа № 509/2494/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю:

представника позивача, адвоката Полякова О.О.,

представника відповідача, адвоката Гордєєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

09 травня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, в якому просив суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без шлюбу у період з кінця 2013 року до моменту реєстрації шлюбу 19.09.2016 року, визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з кінця 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, крім того, всі свята проводили в колі рідних та друзів, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, у 2015 році спільно з відповідачкою купили квартиру. Шлюб між ними зареєстровано 19 вересня 2016 року. У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився спільний син ОСОБА_4 . Останнім часом відносини позивача з відповідачем погіршилися настільки, що ними було прийнято рішення розірвати шлюб.

На вказаний позов представник відповідачки ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначав, що самі лише свідчення свідків, за відсутності інших достовірних доказів, зокрема письмових доказів, які б у сукупності були переконливими та достатніми на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю у вказаний вище період є недостатніми для задоволення позовних вимог. Факт спільного проживання разом однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є недоведеним. З огляду на вищевказане, просить суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В підготовчому судовому засіданні за клопотанням представника позивача ОСОБА_6 до матеріалів справи приєднано довідку №1839/08-23БТ від 8 серпня 2023 року про рух коштів на рахунку ОСОБА_3 з 2014 по 2019 роки, зі змісту якої вбачається перевід на ім`я відповідачки коштів з місця роботи позивача Danaos Shipping Company Limited.

За клопотанням представника відповідачки ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні до матеріалів справи приєднано довідку №19/1-64 від 15 червня 2015 року, зі змісту якої вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав №Р164А від 10 грудня 2013 року ОСОБА_3 володіє 100 % майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , ж/масив «Райдужний», а також акт підтвердження проживання від 13 червня 2023 року, згідно якого ОСОБА_3 з 20 листопада 2011 року по 25 листопада 2015 року дійсно проживала за адресою АДРЕСА_3 .

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідачки в судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідачки, свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2016 року по 29 травня 2023 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19 вересня 2016 року.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 на праві власності 3 вересня 2015 року зареєстрована квартира в АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з довідки переліку осіб, яким належать майнові права на об`єкт будівництва (буд 19/1) №19/1-64 від 15.06.2015 року згідно договору купівлі-продажу майнових прав №Р164А від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_3 володіє 100% майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно акту підтвердження проживання від 13.06.2023 року ОСОБА_3 з 20.11.2011 року по 25.11.2015 рік фактично проживала за адресою АДРЕСА_3 .

Зі змісту довідки дочірньої компанії «Данаос Україна» №01/Д/10.11.2023 року від 10 листопада 2023 року ОСОБА_1 в період з 12.09.2014 до 26.01.2015, 27.01.2015 до 22.05.2015, 26.08.2015 до 25.10.2015, 28.01.2016 до 05.07.2016, 20.10.2016 до 08.04.2017, 21.08.2017 до 21.09.2017, 16.12.2017 до 19.04.2018, 21.07.2018 до 03.09.2018, 07.12.2018 до 29.01.2019 роки працював на суднах іноземного судноплавства при посередництві компанії ДК «Данаос Україна».

Відповідно до довідки АТ «Піреус Банк МКБ» №1839/08-23БТ від 8 серпня 2023 року з 2 жовтня 2014 року до реєстрації шлюбу між сторонами по справі 19 вересня 2016 року Danaos Shipping Company Limited було перераховано на рахунок ОСОБА_3 заробітну плату згідно договору з Danaos Shipping Company в таких розмірах: 02.10.2014 року 750 доларів США, 31.10.2014 року 1500 доларів США, 03.03.2015 року 2300 доларів США, 01.04.2015 року 2800 доларів США, 05.05.2015 2800 доларів США, 02.03.2016 року 2800 доларів США, 04.04.2016 2600 доларів США, 05.05.2016 року 2800 доларів США, 02.06.2016 року 2700 доларів США, 02.07.2016 року 2500 доларів США, усього 23550 доларів США, а також інші суми після реєстрації шлюбу до 03.05.2018 року.

На підставі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч.2 ст.74 СК України, на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 (ст.60 - ст.74) Сімейного кодексу України.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 надав суду такі покази: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 познайомилися 13 березня 2012 року, після цього через місяць почали зустрічатися, бачилися в той час як позивач повертався з рейсу моряка, два місяці він перебував у рейсі, один місяць вдома, відповідачка знімала квартиру для зустрічей з позивачем в період між рейсами. Поки позивач був у рейсі, відповідачка проживала у батьків. У 2014 році почали вести мову про купівлю квартири, для чого в серпні 2014 року відкрив рахунок за місцем його роботи на ім`я відповідачки, 12 вересня 2014 року позивач пішов у рейс, квартиру зі слів відповідачки купили в березні-квітні 2015 року. Коли саме вносилися кошти за купівлю квартири достеменно сказати не може, лише зі слів відповідачки це березень-квітень 2015 року. Кошти за квартиру були внесені при її купівлі. Перераховані кошти на ім`я відповідачки також витрачалися на ремонт квартири, частину коштів відповідачка повертала позивачу, певну частину вона тратила на себе. Вартості квартири достеменно не знає, оскільки безпосередньої участі в купівлі не брав, лише перераховував кошти із заробітної плати на ім`я відповідачки. Кошти за квартиру були внесені при її купівлі, в тому числі за його кошти, перераховані як заробітна плата моряка на рахунок відповідачки, іншу частину коштів за купівлю квартири вносила відповідачка, розмір яких вказати не може. В період між рейсами коли проживали разом спільний час проводили таким чином: відповідачка була на роботі, позивач вдома займався побутовими питаннями, увечері гуляли, ходили в ресторан, спільних покупок окрім квартири не було, відповідачка подарувала на день народження ноутбук.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 надав суду такі покази: він є кумом позивача, другом. Позивач познайомився з відповідачкою в кінці 2013 року. На початку 2014 року сторони знімали квартину і постійно проживали, бачив там особисті речі відповідачки білизну, зубну щітку, тому вважає, що проживали однією сім`ю. Навесні 2014 року йому зателефонував позивач і повідомив про купівлю ним квартири, цього ж року позивач зробив ремонт. Одружилися восени 2014 року, проте може помилятися. До шлюбу скільки зустрічалися не пам`ятає. Сторони жили разом, коли позивач повертався з рейсу. В 2019 році позивач оплачував комунальні послуги. Чи були до 2019 року спільні покупки та витрати свідку невідомо. В 2014 2015 році сторони були на дні народженні дитини свідка. Коли перебував в рейсі, відповідачка жила з батьками. Розійшлися в 2022 році. Відповідачка виїхала в Німеччину в 2023 році, після чого сторони розлучилися.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 надав суду такі покази: позивач є хрещеним батьком доньки свідка, через відповідачку передавав подарунок дитині свідка. Дату ОСОБА_10 своєї доньки не пам`ятає. В 2013 році сторони познайомилися, з 2014 до 2022 року жили разом, періодично переїжджали до батьків дружини на проживання. Позивач відкрив рахунок на ім`я відповідачки. Перед весіллям позивача та відповідачки був у них вдома 5-6 разів, проте поверх чітко не пам`ятає. Чи набували у власність спільні речі, окрім квартири, йому невідомо. В якому році купили квартиру, коли робили ремонти не пам`ятає. Познайомив сторін за два роки до звільнення, в той час як звільнився весною-літом 2014 року. З 2013 року сторони почали жити разом. До півроку зустрічалися перед тим як почали жити разом. Точних дат, зазначених в своїх показах, не пам`ятає, тому в них не впевнений.

Допитана в якості свідка відповідачка ОСОБА_11 ? ОСОБА_12 надала суду такі покази: відповідачка купила квартиру в грудні 2013 року за кошти батька, з позивачем познайомилися в 2014 році, періодично спілкувалися, пили каву. ОСОБА_11 ? ОСОБА_12 заперечує спільне проживання з позивачем без реєстрації шлюбу, адже з 2013 року по 2015 рік проживала з батьками за адресою АДРЕСА_3 . Восени 2015 року переїхала в свою квартиру. Позивачка та відповідач почали зустрічатися перед весіллям з літа 2016 року, в цьому ж році одружилися, в 2018 році народилася спільна дитина, в 2023 році розлучилися. Підтверджує, що влітку 2014 року позивачем відкрито на її ім`я рахунок, проте отримані кошти повертала позивачу після повернення з рейсу. Водночас, позивач залишав їй деякі кошти на манікюр та інші особисті потреби.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 надала суду такі покази: вона є двоюрідною сестрою відповідачки, сторони познайомилися перед весіллям, яке відбулося в 2016 році, до цього часу в неї було багато хлопців, з якими зустрічалася. До 2016 року ні з ким не проживала однією сім`єю, до осені 2015 року відповідачка проживала з батьками. Точно не пам`ятає, але десь в 2010-2012 роках придбали квартиру за кошти батька відповідачки, до весілля сторони разом не проживали, про чоловіка відповідачки дізналася безпосередньо перед весіллям, до цього часу не бачила і не чула про нього, про перерахунок коштів позивачем на рахунок відповідачки нічого не знає.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 надала суду такі покази: вона є сусідкою батьків відповідачки, знає відповідачку з дитинства, до осені 2015 року проживала з батьками, завжди залишала авто на вулиці, тому вона бачила часто відповідачку, в 2016 році вперше побачила позивача, щодо обставин купівлі квартири їй нічого невідомо, підтверджує зміст акту проживання відповідачки, наявного в матеріалах справи, до 2015 року щодня бачила відповідачку вдома у батьків.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 ? ОСОБА_15 надав суду такі покази: є батьком відповідачки, позивача знає з 2016 року, до цього часу не знав і не бачив. Свідок купив квартиру в 2013 році за свої кошти на ім`я відповідачки. Оплатив вартість квартири в 2013 році, в 2015 році робив ремонт. Про перерахунок коштів позивачем на рахунок відповідачки нічого не знає.

Таким чином, досліджені в суді письмові докази, у сукупності з показами свідків, підтверджують лише факт дружніх відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_16 , а не перебування у фактичних шлюбних відносинах.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання позивачки та відповідача як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період з часу з кінця 2013 року до моменту реєстрації шлюбу 19.09.2016 року матеріали справи не містять.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Вказаних обставин позивачем належними та допустимими доказами не доведено.

Посилання позивача на спільне проживання сторін однією сім`єю у період з кінця 2013 року до моменту реєстрації шлюбу 19.09.2016 року є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема актом підтвердження проживання ОСОБА_3 з 20.11.2011 року по 25.11.2015 рік з батьками за адресою АДРЕСА_3 , а також показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та допитаної в якості свідка відповідачкою ОСОБА_16 , які показали, що до осені 2015 року відповідачка проживала з батьками, з позивачем однією сім`єю не проживала.

Крім того, зі змісту витягу з довідки переліку осіб, яким належать майнові права на об`єкт будівництва (буд 19/1) №19/1-64 від 15.06.2015 року, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав №Р164А від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_3 володіє 100% майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 , « ІНФОРМАЦІЯ_3 » масив, ж/масив «Ульянівка». Указане також підтверджується допитаною в якості свідка відповідачкою ОСОБА_3 , яка показала, що спірну квартиру купила в 2013 році, а також показами свідка ОСОБА_16 , який надав аналогічні покази та підтвердив, що оплатив усю вартість квартири в 2013 році. Допитаний в якості свідка позивач показав, що достеменно точної суми та часу купівлі майнових прав на квартиру не знає, оскільки всю інформацію дізнавався лише зі слів відповідачки.

Посилання позивача як на підставу для задоволення позову на пересилання відповідачці коштів також не може бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, оскільки у справі встановлено, що майнові права на спірну квартиру в ОСОБА_3 виникли 10 жовтня 2013 року, ще до початку пересилання цих коштів.

Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 вказав, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 4-5, 12-13, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю відмовити.

Вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 травня 2023 року заходи забезпечення позову скасувати.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складений 09.08.2024 року.

Суддя А.І.Бочаров