РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/10878/23

Номер провадження 2/495/997/2024

25 червня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Савицького С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Гасанзаде М.Р., Бучка В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась 09 жовтня 2023 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, відповідно до якого просить суд: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі -11 529,08 грн., а також витрати за надання правової допомоги у розмірі 1000,00 грн..

Короткий зміст та обґрунтування позову

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що сторони уклали шлюб 28 січня 2017 року у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, актовий запис №31.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2023 року по справі №495/1757/23 шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 19 квітня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №103.

Відповідно до судового наказу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2021 року по справі №495/9665/21 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що їх з відповідачем спільний малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно хворіє, має діагноз: вторинна кардіопатія змішаного генезу (143.8). Порушення проведення: феномен укороченого інтервалу PQ (145,8). НКО. Сполучнотканинна дисплазія. Синдром Елерея-Данлоса.

З березня 2023 року по вересень 2023 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні, потребував ліків. Загалом на лікування спільного малолітнього сина сторін позивачкою було витрачено кошти у сумі 23283,16 грн.. В добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 відмовляється від відшкодування половини понесених фактичних витрат на лікування сина у розмірі 11529,08 грн., тому позивачка ОСОБА_1 змушена звертатися до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів.

Також, позивачка просила суд, стягнути з відповідача на свою користь в порядку ст.ст. 133,137,141 ЦПК України понесені нею витрати на професійну правову допомогу, за якою вона звернулася до адвоката в сумі 1000,00 грн..

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.10.2023 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2024 року зазначену вище справу було прийнято до провадження судді Савицького С.І..

Короткий виклад позицій сторін по справі

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи. Так, відповідно до поданого до суду стороною відповідача ОСОБА_2 відзиву, останній зазначає, що з поданих до суду позивачкою ОСОБА_1 квитанцій щодо придбання ліків не вбачається, що ці ліки купувались саме для малолітнього ОСОБА_3 , не надано також до суду і договору про надання правової допомоги, який би підтверджував отримання позивачкою послуг з правової допомоги під час звернення до суду з позовною заявою. Окрім того, відповідач ОСОБА_2 зазначає, що він має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та цивільну дружину - ОСОБА_5 , яка станом на теперішній час перебуває у декретній відпустці. Також відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що він є внутрішньо-переміщеною особою, не має власного житла, через що змушений орендувати квартиру, в період з 03.11.2023 року по 22.11.2023 року перебував на лікуванні, зараз працює в ТОВ «АТБ-маркет», де отримує мінімальну заробітну плату, що не дозволяє йому забезпечити повну оплату додаткових витрат на спільну дитину сторін.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони уклали шлюб 28 січня 2017 року у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, актовий запис №31.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2023 року по справі №495/1757/23 шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 19 квітня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №103.

Згідно довідки №01-49/521 від 02.10.2023 року, виданої Виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться на утриманні позивачки ОСОБА_1 ..

Відповідно до судового наказу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2021 року по справі №495/9665/21 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що їх з відповідачем спільний малолітній син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно хворіє, має діагноз: вторинна кардіопатія змішаного генезу (143.8). Порушення проведення: феномен укороченого інтервалу PQ (145,8). НКО. Сполучнотканинна дисплазія. Синдром Елерея-Данлоса.

Як вбачається з виписки із історії хвороби №3261 КНП «Дитяча міська клінічна лікарня №3» ОМР, ОСОБА_3 має діагноз: G 90.8 інші розлади вегетативної нервової системи, синкопальні стани, ліпотімія, моторна незграбність, диференційована сполучно - тканинна дисплазія (М 35.8), синдром Елерса - Далоса (Q 79,6), гіперметропічний (Н 52.0) астигматизм (Н 52.2), нестабільність в шийному відділі (М 53.22), гіпермобільність суглобів (М 35.7), лівобічний сколіоз поперекового відділу ІІ ст. (М 41.00), вальгусна деформація стоп (М 21.00), рухова незграбність - кінестетична диспраксія (R 48.2), мовленнєвий розлад: дислалія, стерта дизартрія, функціональний закреп, хронічний карієс, дефіцит віт. D..

З березня 2023 року по вересень 2023 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно перебував на стаціонарному лікуванні у лікарні, потребував ліків. Загалом на лікування спільного малолітнього сина сторін позивачкою було витрачено кошти у сумі 23283,16 грн.

Вищезазначене підтверджується копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи, зокрема на суми:

-4418,60 грн. згідно квитанції від 27.06.2023 року;

-2808,20 грн. згідно квитанції від 16.03.2023 року;

-450,00 грн. згідно квитанції від 27.06.2023 року;

-2808,20 грн. згідно квитанції від 16.03.2023 року №;

-601,90 грн. згідно квитанції від 07.04.2023 року;

-416,20 грн. згідно квитанції від 07.04.2023 року;

-550,00 грн. згідно квитанції від 14.03.2023 року;

-201,00 грн. згідно квитанції від 02.10.2023 року;

-1002,00 грн. згідно квитанції від 29.09.2023 року;

-1308,00 грн. згідно квитанції від 29.09.2023 року №;

-598,00 грн. згідно квитанції від 29.09.2023 року №;

-3136,00 грн. згідно квитанції від 15.09.2023 року;

-752,00 грн. згідно квитанції від 14.09.2023 року;

-1250,00 грн. згідно квитанції від 13.09.2023 року;

-1850,00 грн. згідно квитанції від 16.09.2023 року;

-1024,00 грн. згідно квитанції від 12.09.2023 року;

-751,00 грн. згідно квитанції від 13.09.2023 року;

-200,00 грн. згідно квитанції від 03.07.2023 року №;

-200,00 грн. згідно квитанції від 03.07.2023 року №;

-250,00 грн. згідно квитанції від 03.07.2023 року №;

-250,00 грн. згідно квитанції від 03.07.2023 року №;

-250,00 грн. згідно квитанції від 03.07.2023 року №.

Отже, заявлена позивачкою ОСОБА_1 загальна сума додаткових витрат на лікування (хворобу) дитини сторін по справі становить 23283,16 грн., 1/2 яких складає 11529,08 грн., які суд, виходячи з принципу справедливості та розумності, вважає необхідним стягнути з відповідача, як батька дитини на користь позивачки у виді половини вартості додаткових витрат на лікування малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з огляду на вимоги ст. 185 СК України.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого 30.08.2022 року Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №393 та цивільну дружину - ОСОБА_5 , яка станом на теперішній час знаходиться у декретній відпустці.

Однак, суд критично відноситься до доводів відповідача ОСОБА_2 , що він не має матеріальної можливості відшкодувати половину заявлених додаткових витрат на лікування сина, адже він є людиною працездатного віку, фізично здоровою, має стабільний дохід, отже здатний надавати допомогу спільній дитині сторін.

Стаття 51 Конституції України передбачає що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтями 141,142,150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України передбачено той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), розмір яких, у разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей і т.і.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких наведено у зазначеній статті. До таких особливих обставин закон відносить і випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з тим, що страждає на хворобу. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

З аналізу судової практики ВС випливає, що до додаткових витрат, передбачених ст. 185 СК України, відносять: 1) навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі; 2) розвиток здібностей дитини, а саме, витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками; 3) оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря чи на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там); 4) лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частина 4 статті 196 СК України встановлює - у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Відповідно дост.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

ВСУ звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17).

Правова позиція ВСУ від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15, наголошує, що виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів на аліменти, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ, практики Верховного Суду, дає підстави суду для висновку про те, що рівність прав батьків - є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток, належне виховання та стан здоров`я дитини, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат

З огляду на вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність захисту прав та законних інтересів позивачки, оскільки відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на свою дитину, яка потребує лікування у зв`язку з вищевказаним встановленим діагнозом, а тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Крім цього, враховуючи, що позивачка є юридично необізнаною людиною, вона звернулася за правовою допомогою до адвоката Холудєєва Б.Є., сплативши за юридичні послуги 1000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією на вказану суму від 03.10.2023 року.

У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 07.07.2021 року по справі № 910/12876/19, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, серед іншого, зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

В постанові від 19.07.2021 року по справі № 910/16803/19 Верховний Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, дійшов до висновку, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову повністю, суд вважає необхідним покласти судові витрати у виді витрат на професійну правову допомогу, які понесла позивачка на відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн., враховуючи звільнення від сплати судового збору позивачки за розгляд позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83, 89, 95,133,137,141,174, 213, 228, 229, 241-246, 258, 259, 263-268, 272, 273 ЦПК України, ст.ст. 121,141,180-185,191 СК України, Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», ЄКПЛ, Рішеннями ЄСПЛ, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у сумі -11 529,08 грн.,

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , витрати за надання правової допомоги у розмірі - 1000,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн..

Повний текст рішення складено 04.07.2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя Савицький С.І.