Справа № 199/3425/23
(2/199/182/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

01 серпня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Буточкіній М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 19.12.2021 в м.Дніпро на Амурському мосту в районі е/о 170 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу, автомобіля марки ВАЗ 11740, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, автомобіля марки ВАЗ 11740, державний номерний знак НОМЕР_2 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ЮНІВЕС», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ №АР/002118429.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2021 року по справі про адміністративне правопорушення №199/10326/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 .

14.12.2021 адвокат Демарчук М.В., як представник ОСОБА_1 направив до ПрАТ СК ЮНІВЕС заяву та всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

07.02.2022 ПрАТ СК ЮНІВЕС виплатило страхове відшкодування у розмірі 97338,44 грн.

10.03.2022 адвокат Демарчук М.В., як представник ОСОБА_1 направив до Національного банку України скаргу на дії ПрАТ СК ЮНІВЕС щодо доплати страхового відшкодування НБУ повідомив, що немає можливості надати вичерпну інформацію, через відсутність даних із страхової компанії.

Після чого, позивач, через свого представника звернувся до судового експерта ОСОБА_3 для встановлення розміру заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля.

Згідно висновку експерта ОСОБА_4 №10/22А від 21.01.2022, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 168210,76 грн., ринкова вартість до ДТП 156961,98 грн., матеріальний збиток складає 156961,98 грн. Ринкова вартість складає 40026,14 грн.

Таким чином, розмір заподіяної матеріальної шкоди складає 116935,84 грн. (156961,98-40026,14). Оскільки ПрАТ СК ЮНІВЕС було виплачено 97338,44 грн., то сума недоплаченого страхового відшкодування складає 19597,40 грн., тобто 116935,84 грн. розмір матеріального збитку та 97338,44 грн. виплачене страхове відшкодування. Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на проведення експертизи у розмірі 4000 грн.

Оскільки, виконання обов`язку по сплаті страхового відшкодування було проведено не в повному розмірі та з порушенням строків, позивач просить стягнути з відповідача пеня у розмірі 7602,72 грн за період з 17.03.2022 по 10.03.2023.

Крім того, оскільки несплачений залишок основного зобов`язання складає 19597,40 грн. то за період з 17.03.2022 по 10.02.2023 з відповідача підлягають стягненню 3 % річних в розмірі 532,00 грн. та втрати від інфляції в розмірі 3310,98 грн.

На підставі зазначеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 19597, 40 грн. страхове відшкодування; 7602,72 грн. пеню; 532,00 грн. 3% річних; 3310,98 грн. інфляційні втрати; 4000 грн. витрати на проведення експертного дослідження; 6000 грн. правнича допомога та судовий збір.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2023, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 01.05.2024 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, вислухавши сторони, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19.12.2021 в м.Дніпро на Амурському мосту в районі е/о 170 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу, автомобіля марки ВАЗ 11740, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, автомобіля марки ВАЗ 11740, державний номерний знак НОМЕР_2 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ЮНІВЕС», згідно поліса ОСЦПВВНТЗ №АР/002118429.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2021 року по справі про адміністративне правопорушення №199/10326/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 .

14.12.2021 адвокат Демарчук М.В., як представник ОСОБА_1 направив до ПрАТ СК ЮНІВЕС заяву та всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування.

07.02.2022 ПрАТ СК ЮНІВЕС виплатило страхове відшкодування у розмірі 97338,44 грн.

10.03.2022 адвокат Демарчук М.В., як представник ОСОБА_1 направив до Національного банку України скаргу на дії ПрАТ СК ЮНІВЕС щодо доплати страхового відшкодування НБУ повідомив, що немає можливості надати вичерпну інформацію, через відсутність даних із страхової компанії.

Після чого, позивач, через свого представника звернувся до судового експерта ОСОБА_3 для встановлення розміру заподіяного в результаті пошкодження його автомобіля.

Згідно висновку експерта ОСОБА_4 №10/22А від 21.01.2022, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 156961,98 грн., ринкова вартість складає 40026,14 грн.

Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №3484-23 від 12.01.2024, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 157715,88 грн., ринкова вартість складає 37238,17 грн.

Звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к).

У постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Закону 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України).

Відповідно достатті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.

У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.

У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1статті 37 Закону № 1961-IV).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"(далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечатьзаконуі пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зстаттею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно достатті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цимЗакономпорядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другоюстатті 1187 ЦК Україниджерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, 07.02.2022 року ПрАТ «СК Юнівес» сплатило на користь позивачки виплату зі страхового відшкодування у розмірі 97338,44 грн.

При цьому дана сума страхового відшкодування не покриває у повному розмірі фактичний розмір матеріального збитку завданого позивачу.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі зазначеного з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 19 597,40 грн.

Щодо витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 10 від 29.12.2021 року Судовим експертом Пилипенко О.С. отримало від позивачп 4 000,00 грн. за складення експертного звіту (оцінка матеріального збитку).

Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4500,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження.

Разом із тим, з огляду на фактичні обставини у даній справі не підлягає стягненню із відповідача як 3 % річних так і збитків від інфляції у порядку статті 625 ЦК України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивач у позовній заяві просив суд стягнути із відповідача на його користь 3 % річних та інфляційні втрати у порядку статті 625 ЦК України за період прострочення зобов`язання з 17.03.2022 по 10.02.2023.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України №133/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану продовжено з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №757/2022 від 16.11.2022 строк дії воєнного стану продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №254/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб та Указом Президента №451/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року.

Тобто, у період за який позивачка нараховує відповідачу сплату 3 % річних та інфляційні втрати у порядку статті 625 ЦК України, а саме: з 17.03.2022 по 10.02.2023, на території України діяв правовий режим воєнного стану, а тому відповідач підлягає звільненню від відповідальності за прострочення зобов`язання в частині нарахування 3 % річних та інфляційні втрати в силу положень п. 18 Перехідних положень ЦК України, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення 6 000,00 грн. витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантованостаттею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду: договір про надання правової допомоги №б/н від 09.02.2023 року, Додаток до договору про надання правової допомоги від 09.02.2023; акт передачі-приймання виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 09.02.2023; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії Пт №3038 від 08.10.2019, інших доказів на підтвердження сплати витрат на професійну правничу допомогу розмірі 6 000 грн. позивачем не надано.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази в обґрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу розмірі 6 000 грн. з відповідача, адже крім того, що розмір таких витрат має бути доведений і документально обґрунтований, він також повинен відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.ст.4 ЦПК України).

Відповідно до статтей 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене у задоволенні позовних вимогах щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу розмірі 6 000 грн. слід відмовити.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що доводи позивача в обґрунтування позову є частково доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст.22,1187,1188 ЦК України, ст. ст. 2, 13, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та штрафних санкцій, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 72 м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19 597 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 40 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 72 м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) понесені витрати зі сплати експертного звіту (оцінка матеріального збитку) у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 72 м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.О.Богун

01.08.2024