Справа № 466/3387/22
Провадження № 2/466/300/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Хомляк О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

справа №466/3387/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення

в с т а н о в и в:

30.05.2022 року ЛМКП Львівтеплоенерго звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, в якій просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2020 по 30.11.2021 року в розмірі 23599,92грн. та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2481,00грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.10.2022 року, позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2020 по 30.11.2021 року в розмірі 23599,92 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто дві копійки) та 2481,00 гривень (дві тисячі чотириста вісімдесят одну грн.) сплаченого судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01.03.2023 року, за заявою представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 , заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20.10.2022 року по справі №466/3387/22 за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення скасовано та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та відповідно є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», перебуває на абонентському обліку та йому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово- комунальних послуг.

Отже, між позивачем та відповідачем встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Виконавець послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» надавав споживачу послуги в повному обсязі та належної якості, споживач користувався ними, але оплату не здійснював. Це свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань, наслідком чого є порушення права позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

01.07.2014 року відповідачу було надіслано Договір приєднання до надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Згідно з ч.5 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Згідно з п.1, п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Тобто, укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, підготованих виконавцем послуг на основі типового договору, визначено як обов`язок, а не як право споживача. Обов`язок укласти договір приєднання відповідач не виконав, чим порушив п.1. п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, як вказує позивач, неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несплату боргу відповідачем, позивач не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Враховуючи вищевикладене, позивач змушений звернутися до суду та просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві та додаткових поясненнях обставини. Додатково зазначила, що по квартирах, в яких не встановлено квартирні прилади обліку теплової енергії, кількість теплоти на потреби опалення розраховується як різниця між кількістю теплової енергії, спожитої на потреби опалення будинку та сумарним об`ємом теплової енергії, спожитої квартирами з квартирними приладами обліку та втратами у внутрішньобудинковій системі опалення, пропорційно опалювальній площі квартир, в яких не встановлено приладів обліку. Представник позивача стверджує, що квартира відповідача від загальнобудинкової мережі опалення не від`єднана, таким чином, він зобов`язаний їх оплачувати за діючим двоставковим тарифом, котрий передбачає оплату не лише за спожиті гігакалорії згідно показів індивідуального засобу обліку спожитої теплової енергії як умовно-змінної його частини, а й умово-постійно частину тарифу, котра сплачується рівними частинами протягом року. Нарахування вартості послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводить із врахуванням тарифів, встановлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Для ЛМКП «Львівтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, постановами НКРЕКП встановлено двоставковий тариф на послугу з централізованого опалення. Двоставковий тариф це тариф, який передбачає розподіл витрат на умовно-змінну та умовно-постійну складову. Умовно-змінна частина тарифу компенсує витрати підприємства на паливо та електроенергію, що витрачаються на виробництво теплової енергії, та витрати на покупну теплову енергію, тобто, ті витрати підприємства в опалювальний період, які безпосередньо залежать від обсягів спожитої теплової енергії. Умовно-постійна частина двоставкового тарифу (плата за приєднане теплове навантаження) компенсує витрати підприємства, які пов`язані з необхідністю підтримання в робочому стані джерел теплової енергії, теплових мереж, теплопостачального обладнання та не залежить від фактичних обсягів реалізації. В основному, це витрати по експлуатації та ремонту теплових мереж, теплогенеруючого та іншого обладнання, витрати на заробітну плату працівникам, податки та інше. Незалежно від кількості тепла, поданого протягом опалювального періоду, споживач оплачує умовно-постійну складову в сталому розмірі щомісяця протягом року. Житловий будинок на АДРЕСА_2 обладнаний вузлом обліку теплової енергії (ВОТЕ) на опалення. Будинок з горизонтальною розводкою внутрішньобудинкової системи опалення, що дає можливість споживачам встановити у своїх квартирах квартирні прилади обліку теплової енергії. Нарахування вартості послуги з централізованого опалення по квартирах будинку АДРЕСА_2 проводить з липня 2017 року. Відповідач не поставив на облік у ЛМКП «Львівтеплоенерго» свій індивідуальний вузол обліку теплової енергії, та не передав його на чергову метрологічну повірку. У зв`язку з відсутністю у ЛМКП «Львівтеплоенерго» інформації про те, що у даній квартирі є прилад обліку теплової енергії, що пройшов відповідну повірку, помешкання вважалась таким, що не обладнане квартирним приладом обліку теплової енергії. Нарахування вартості послуги з централізованого опалення за вказаною адресою ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводило згідно показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії. А тому з врахуванням викладеного, просила позов задовольнити. В останнє судове засідання представник не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача, адвокат Богомазова І.О. в судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, підтримавши додаткові пояснення на позовну заяву, долучені до матеріалів справи. Додатково зазначила, що позивач провів нарахування вартості за послуги з централізованого опалення згідно показів загально-будинкового приладу обліку, а відтак, відповідач погоджується провести оплату лише за фактично спожиту послугу з централізованого опалення. Так, представник відповідача вказує на ту обставину, що згідно з актом експлуатаційної перевірки квартирного вузла обліку №74826 від 02.09.2020 показник сумарної теплової енергії становить 0 кВ год, згідно акту експлуатаційної перевірки квартирного вузла обліку №74826 від 16.10.2020 показник сумарної теплової енергії становить 18 кВ год, згідно акту експлуатаційної перевірки квартирного вузла обліку №74826 від 31.03.2023 показник сумарної теплової енергії становить 18 кВ год. Вважає, що вказані акти засвідчують те, що відповідачем станом на 02.09.2020 не було спожито теплової енергії, тому за лютий, березень, квітень 2020 року було нараховано ті тепловтрати будинку, які поклав позивач на одну квартиру, не отримавши показники лічильників інших квартир. Відповідач не визнає наступні суми боргу за послуги з централізованого опалення: - за лютий 2020 року в розмірі 5899,57 грн нарахування; - за березень 2020 року в розмірі 14088,30 грн нарахування; - за квітень 2020 року в розмірі 2126,99 грн нарахування. Відповідно до опитувального листа споживача теплової енергії ОСББ «Львівська Оселя», що обслуговує будинок, де розташована квартира відповідача, є 24 квартири, які відімкнені від централізованого опалення і 1 квартира з індивідуальним опаленням. Також звертає увагу на те, що позивач неправильно зазначив опалювальну площу усіх квартир будинку, а саме в розрахунку зазначено 9145,90 кв.м, а в опитувальному листі споживача теплової енергії опалювальна площа 7117,3 кв.м. Також у п.2.1 Договору про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго» вартість умовно-змінної частини тарифу на теплову енергію складає 572,00 грн/Гкал/год, а у розрахунку наданого позивачем зазначено 1468,11 грн/Гкал/год. Позивачем подано до суду відомість про нарахування за послуги центрального опалення за період з 01.02.2020 по 30.11.2021. Представник відповідача не погодилась із нарахуванням 22114,86 грн. заборгованості за послуги центрального опалення за лютий, березень, квітень 2020 року. Натомість, нарахування за приєднане теплове навантаження та за опалення місць загального користування за період з 01.02.2020 року по 30.11.2021 року у сумі 1485.06 грн. сторона відповідача визнала. В останнє судове засідання представник відповідача не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у їх відсутності, позов частково визнає, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 та відповідно користується послугами з центрального опалення.

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідач є споживачем послуг ЛМКП «Львівтеплоенерго», перебуває на абонентському обліку та йому відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, проте всупереч даної норми закону, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово- комунальних послуг.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на травень 2022 року за квартирою АДРЕСА_1 , у відповідача утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2020 року по 30.11.2021 року у розмірі 23599,92грн., оскільки відповідач неналежно виконує свої обов`язки, зокрема, не вносив виконавцю плату за послуги з централізованого опалення, внаслідок чого й утворилась заборгованість.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

Згідно ст. 6 цього Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до закону, позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» був підготовлений та направлений на адресу відповідача для підписання два примірники договору приєднання, однак, договір приєднання відповідачем не підписаний.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами /тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Нормою ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2020 року по 30.11.2021 року у розмірі 23599,92грн., згідно розрахунку боргу, який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово- комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас, відповідно до абзацу 1, 2, 3 пункту 15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 21 липня 2005 року (далі -Правила), засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Відповідно до підпункту 1, 5, 6, 9 абзацу 1 пункту 29 Правил, споживач має право на: зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку; звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт.

Згідно з абзацом 2 пункту 29 Правил споживач має також інші права відповідно до законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що у квартирі відповідача у 2013 році було змонтовано квартирний засіб обліку теплової енергії.

Відповідно до підпункту 4 пункту 32 Правил, виконавець зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Отже, положеннями чинного законодавства не передбачено нарахування споживачу вартості послуги з постачання теплової енергії по показниках будинкового засобу обліку теплової енергії у випадку, якщо в квартирі встановлено квартирний засіб обліку теплової енергії, який є справний, з огляду на те, що квартирний засіб обліку теплової енергії не пройшов періодичної повірки. Чинне законодавство передбачає, що у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, але в подальшому після отримання показань квартирних засобів обліку підлягає перерахунку.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Таким чином, обов`язок взяття на облік та проведення періодичних повірок засобів обліку покладено на позивача.

Згідно з абз. 2 п. 10 Правил, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Окрім того, згідно п. 4 розділу 4.4 договору про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води ЛМКП «Львівтеплоенерго», який доданий позивачем до позовної заяви, виконавець (ЛМКП «Львівтеплоенерго») зобов`язаний контролювати міжповіркові інтервали приладів обліку, проводити періодичні повірки квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Відповідно до п. 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до абзацу 1, 2, 3 пункту 9 Правил, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Згідно абзацу 3 пункту 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 12 Правил плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Згідно абзацу 3 пункту 18 Правил після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.

Розмір плати за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Правил).

Отже, з врахуванням викладеного, позивачем не доведено факту виконання свого обов`язку взяття на облік та проведення періодичних повірок засобу обліку теплової енергії, встановленого у квартирі відповідача, а відтак, сума заборгованості ОСОБА_3 підлягає перерахунку відповідно до фактичного споживання послуги з централізованого опалення.

Таким чином, на переконання суду, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за фактичне користування послугою з централізованого опалення за період з 01.02.2020 по 30.11.2021 року, плата за приєднане теплове навантаження та за опалення місць загального користування за період 02.2020, 03.2020, 04.2020 у розмірі 1485,06 грн., яка розраховується наступним чином: 23599.92 грн.(загальна сума заборгованості) - 5992,66 грн.(02.2020) 14180,01 грн.(03.2020) 2208,95 грн.(04.2020) + 78.48 грн. (за ПТХ) х 3 (міс.) + 14.61 грн. (МЗК за 02.2020) +13.23 грн. (МЗК за 03.2020) + 3.48 грн.(МЗК за 04.2020).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» підлягає частковому задоволенню.

Крім того, в силу дії ч. 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, виходячи з принципу пропорційності, розрахунок судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача виглядає наступним чином: 1485,06 х 2481,00 : 23599,92 = 156,12грн.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 156,12грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2020 по 30.11.2021 року в розмірі 1485,06грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят п`ять гривень шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 156,12 гривень (сто п`ятдесят шість гривень дванадцять копійок) сплаченого судового збору.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 18.06.2024 року.

Суддя О. І. Ковальчук