ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 683/131/24

Провадження № 22-ц/4820/1207/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Дияк Я.А.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №683/131/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою в її інтересах адвокатом Мініх Іриною Миколаївною, на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2024 року (суддя Цішковський В.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначав, що з 01.05.2010 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, під час якого народилися: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають із матір`ю. Позивач вказує, що спільне життя із відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на життя, а також відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого, сторони протягом двох років спільно не проживають та не ведуть спільного господарства і збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивача.

А тому, ОСОБА_1 просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 .

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2024 року позов задоволено. Шлюб, зареєстрований 01.05.2010 Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис за № 29, розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 211 грн 20 коп судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мініх І.М., оскаржила його в апеляційному прядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, відповідачка посилається на те, що справу розглянуто судом без належного її повідомлення про дату, час і місце засідання суду. 06.02.2024 на адресу суду повернулось повідомлення, адресоване ОСОБА_2 та направлене за адресою: АДРЕСА_1 з написом про його вручення чоловіку 30.01.2024, однак судом не враховано, що вручення повістки члену сім`ї відповідачки в порядку вимог статті 130 ЦПК України, не може вважатись належним врученням повістки відповідачці, так як повістка вручена опоненту по справі.

ОСОБА_2 вказує, що після повномасштабного вторгнення росії в Україну, за спільним рішенням подружжя, з метою збереження життя та здоров`я дітей, враховуючи те, що місто, у якому проживає подружжя піддається постійним обстрілам, вона разом з двома спільними дітьми тимчасово виїхала до Федеративної Республіки Німеччина, де і отримали тимчасовий захист. Подружжя постійно підтримувало зв`язок, спільно обговорювали процеси виховання та навчання дітей, діти мають міцний духовний зв`язок із батьком, він для них є авторитетом. ОСОБА_2 зауважує, що разом з дітьми раз на півроку приїздила до України для підтримання подружніх стосунків і спілкування дітей з батьком; в сім`ї панувала любов та гармонія. На думку відповідачки, судом першої інстанції при розгляді цієї справи не встановлено підстав для розірвання шлюбу, не з`ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, не взято до уваги наявність у подружжя двох малолітніх дітей, які потребують батька.

Також, ОСОБА_2 зазначає, що у випадку, якби їй було б відомо про наявність судового процесу щодо розірвання шлюбу, вона б просила суд першої інстанції надати подружжю з метою збереження сім`ї та в інтересах дітей строк для примирення.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мініх І.М., просить скасувати оскаржуване рішення та надати 6 місяців строку для примирення подружжя.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив.

Представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених та зазначила, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу сторін, не повідомивши відповідачку про розгляд справи і не надавши можливості сторонам зберегти сім`ю. Інформацією щодо спілкування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зустрічей останніх, представник не володіє та наділена повноваженнями на примирення сторін.

Позивач ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги зазначаючи, що будь яке спілкування із ОСОБА_2 відсутнє, остання уникає спілкування, є спілкування із дітьми; про його звернення до суду щодо розірвання шлюбу повідомляв відповідачку і остання не заперечувала; з квартири за місцем реєстрації його виселили близькі родичі дружини і він був вимушений купувати інше житло; при приїзді в Україну в квітні 2024 року ОСОБА_2 з ним не зустрічалася та не спілкувалася, а уклала угоду з адвокатом для оскарження судового рішення про розірвання шлюбу. І враховуючи зазначене та відсутність будь якого спілкування між сторонами як раніше так і з часу подання ОСОБА_2 апеляційної скарги (06.05.2024) по час розгляду апеляційним судом зазначеної справи, позивач вважає, що на час розгляду справи в суді першої інстанції і на теперішній час збереження шлюбу є неможливим, хоча він допускає, що при бажанні сторін, їх сімейне життя може бути в подальшому налагоджене.

Відповідачка ОСОБА_2 до суду не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01 травня 2010 року Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 29 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.12.2023 (а.с.3).

Від зазначеного шлюбу у сторін народилися діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5) та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4), які проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 , що не заперечується сторонами.

Встановлено, що на час розгляду справи сторони проживають окремо, ОСОБА_2 з дітьми проживає за межами України і спілкування з ОСОБА_1 та подружніх відносин з останнім не підтримує, спільне господарство сторони не ведуть.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу і заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній його волі, а розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

В силу положень частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині 1 статті 55 СК України закріплено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Відхиляються доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неповідомлення відповідачки про розгляд справи і права на захист.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2024 року відкрито провадження у цій справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 12).

Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви районним судом направлено на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) та отримано ОСОБА_1 , як членом сім`ї адресата, 30.01.2024.

А відповідно до частини 3 статті 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність оскаржуваного судового рішення через не встановлення судом першої інстанції підстав для розірвання шлюбу, адже попри перебування відповідачки з дітьми у ФРН, подружжя постійно підтримувало зв`язок одне з одним, обговорювали процеси виховання та навчання дітей, ОСОБА_2 разом з дітьми раз на півроку приїздила до України для підтримки подружніх стосунків є голослівними.

Згідно роз`яснення, що викладені у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Врахувавши пояснення позивача щодо відсутності будь-якого спілкування з відповідачкою, відсутності будь яких реальних дій ОСОБА_2 щодо налагодження спілкування сторін та встановивши відсутність у ОСОБА_1 наміру продовжувати подальші шлюбні відносини із ОСОБА_2 і встановивши, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що в період з часу подання ОСОБА_2 апеляційної скарги на судове рішення у цій справі № 683/131/24 (06.05.2024) до дати ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення (26.06.2024) доказів про примирення сторін, чи наявність підстав для збереження шлюбу сторін ні ОСОБА_2 ні ОСОБА_1 надано не було. Саме по собі голослівне твердження у апеляційній скарзі про намір відповідачки зберегти сім`ю при відсутності будь-яких дій, не свідчать про реальне бажання останньої щодо продовження шлюбних відносин із позивачем та можливість примирення сторін.

Твердження ОСОБА_2 про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення і надання сторонам строку для примирення, є неспроможними та відхиляються апеляційним судом, адже виходячи з системного аналізу норм Сімейного Кодексу України та норм ЦПК України заходи щодо примирення сторін на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не застосовуються, а надання строку для примирення є компетенцією суду першої інстанції.

Так, згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя».

Встановивши відсутність будь-якого спілкування сторін, не підтримання подружніх відносин та врахувавши бажання позивача на розірвання шлюбу, апеляційний суд вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для надання сторонам строку для примирення.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Апеляційний суд констатує, що усі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею обставин справи, переоцінки доказів, що були оцінені районним судом у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , поданою в її інтересах адвокатом Мініх Іриною Миколаївною, залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 липня 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай