Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2024 Справа №607/24319/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участі секретаря Є.І. Тинкалюк

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Тернопільська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває на розгляді заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Тернопільська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту переходу до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , права власності на земельну ділянку площею 0,0565 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на яку 28.12.2001 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 №642797, та на котрій розташований частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що перебуває у власності останнього.

Необхідність встановлення даного юридичного факту заявник обґрунтовує майбутньою реалізацією права на розпорядження майном.

В судове засідання представниця заявника направила клопотання про розгляд за власної відсутності, заяву підтримує у повному обсязі.

Заінтересована особа не забезпечила явку повноважного представника, направила клопотання про розгляд за його відсутності, при вирішенні заяви покладається на думку суду.

Дослідивши докази Судом встановлено наступні обставини.

04 червня 1991 року Першою Тернопільською Державною нотаріальною конторою було посвідчено та зареєстровано Договір купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за №4-2624 (далі по тексту - Договір). Цілий будинок був розташований у АДРЕСА_2 на земельній ділянці розміром 1000,0 кв. метрів.

Згідно вказаного Договору власником частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель став ОСОБА_2 , про що було видано Реєстраційне посвідчення за №3255 від 14.06.1991 року.

Відтак, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 0,0565га, яка розташована на території АДРЕСА_1 та видано Державний акт на право власності на землю серії Р1 №642797 від 28.12.2001 року (далі по тексту Державний акт), що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3236.

На адвокатський запит представниця заявника, ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області 20.04.2022 року надало відповідь, якою підтвердило факт оформлення права власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , а також видачу на неї Державних актів на право приватної власності на землю:

- серія Р1 №642798 від 27.12.2001р. на ім`я ОСОБА_3 ;

- серія Р1 №642797 від 28.12.2001р. на ім`я ОСОБА_2 (первісний власник).

У подальшому, ОСОБА_2 подарував належні йому частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходились по АДРЕСА_1 своїй дочці, ОСОБА_4 , згідно Договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. 09.01.2002р. за реєстровим номером 127.

16.01.2002р. Тернопільським МБТІ було зареєстровано за ОСОБА_4 право приватної власності на частину будинковолодіння АДРЕСА_1 та видано Реєстраційне посвідчення за №3255.

Користуючись своїм правом, ОСОБА_4 (ім`я змінено на ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 , належні їй частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд під АДРЕСА_1 . про що, між ними було укладено Договір дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. 03.10.2018 року за реєстровим номером 1799.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 101) та 03.10.2018 року внесено запис про право власності №28220362.

Наведені вище обставини дають змогу встановити набуття, зміну, припинення речових прав на нерухоме майно, а саме: частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що розташований у АДРЕСА_1 .

Статтею 380 Цивільного кодексу України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Житловий будинок, будівля або споруда не можуть бути відокремлені від земельної ділянки без їх пошкодження або істотного знецінення. Такі об`єкти є фактично складовою частиною земельної ділянки.

Водночас якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ) (ч. 1ст. 188 Цивільного кодексу).

Фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю. Адже будинок (будівлю, споруду) неможливо використовувати без земельної ділянки, і навпаки земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того чи іншого об`єкта нерухомості, розміщеного на ній

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості», встановлює обов`язковість одночасного оформлення прав на земельну ділянку у зв`язку з переходом прав на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю або споруду), який на ній розташовано, а також зворотній порядок одночасного переходу прав на нерухоме майно у випадку переходу прав на земельну ділянку, на якій розташовано вказане нерухоме майно (житловий будинок, будівля або споруда).

Частиною 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, чинній на час набуття заявником права власності на житловий будинок) передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно із ч.1 ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на час набуття заявником права власності на житловий будинок) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Отже, за правилами ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до набувачів будівлі переходять права на ділянку, на якій вона розташована у тих обсягах, що були у попереднього власника. Відповідно, сам факт набуття права власності на будинок не може бути достатньою підставою для висновку про набуття особою у власність земельної ділянки.

В жодному із вище перелічених договорів дарування частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд під АДРЕСА_1 , немає інформації щодо земельної ділянки площею 0,0565 га, на котру первісному власнику ( ОСОБА_2 ) видано Державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 №642797.

Так, у постановах від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 19.05.2020 у справі № 127/10011/18, 20.01.2021 у справі № 318/1274/18, Верховний Суд звертав увагу, що стаття 120 Земельного кодексу України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

В цій ситуації, доречною є постанова від 16.06.2020 р. у справі №689/26/17, в якій Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи статтю 120 Земельного кодексу України у редакції від 01.01.2002 р., вказала, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою.

Враховуючи цей принцип Суд зробив висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

У відповіді Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на запит від 06.07.2022 року було підтверджено, що перехід права на земельну ділянку у разі набуття прав власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній, визначено статтею 120 Земельного кодексу України (копії запиту та відповіді на нього долучаю).

Однозначною також є позиція Верховного Суду щодо єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній нерухомості (перехід права на земельну ділянку в порядку ст. 120 ЗК України (постанови КГС ВС від 28 лютого 2020 року у справі № 913/169/18, від 15 січня 2019 року у справі № 908/27/18, від 11 грудня 2018 року у справі № 911/3665/16).

А тому земельна ділянка площею 0,0565га, що розташована на території АДРЕСА_1 передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 (Державний акт серія Р1 №642797) перейшла у власність спершу ОСОБА_6 , а в подальшому ОСОБА_1 (позивачу), оскільки за загальним правилом, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Відтак, згідно з принципом єдності правового статусу земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, в статті 120 ЗКУ та статті 377 ЦКУ) ОСОБА_1 (Заявник), який законно набув у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в юридичному оформленні земельної ділянки під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Так, Пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних» положень закону «Про державний земельний кадастр» визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до постанови КМ України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 №449 кадастровий номер як обов`язковий реквізит на державних актах на право власності на землю почав присвоюватися лише після 02 квітня 2002 року.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Статтею 79? ЗК України визначено порядок формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Оскільки, Заявник являється безспірним власником частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд під АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на котрій розташоване дане нерухоме майно, останній має намір зареєструвати належну йому земельну ділянку в порядку встановленому законодавством України.

Частиною 1 статті 21 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» визначено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні.

Так, Заявник зобов`язаний звернутися до землевпорядної організації, яка має в штаті сертифікованого інженера-землевпорядника для замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка є основою для отримання кадастрового номера, оскільки саме на підставі даної документації відбувається державна реєстрація земельної ділянки, яку здійснює державний кадастровий реєстратор шляхом формування Витягу із Державного земельного кадастру.

Частина 2 статті 55 Закону України «Про землеустрій» чітко визначає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

Однак, згідно Державного акту на право власності на землю серії Р1 №642797 від 28.12.2001 року юридично власником земельної ділянки, площею 0,0565 га, у АДРЕСА_1 досі являється ОСОБА_2 , що позбавляє Заявника можливості у встановлений законодавством спосіб присвоїти земельній ділянці кадастровий номер та провести її державну реєстрацію.

Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Для здійснення переходу права власності необхідно, щоб земельна ділянка мала кадастровий номер та щоб була проведена державна реєстрацію речових прав на нерухоме майно в реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідної земельної ділянки та об`єкта нерухомості що знаходиться на цій земельній ділянці.

Згідно зі ст.125 та ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також права постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

А тому, з метою присвоєння кадастрового номеру та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно ОСОБА_1 (1/2 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) у АДРЕСА_1 , єдино можливим способом захисту є судове встановлення факт переходу до останнього права власності на земельну ділянку площею 0,0565 га, на яку 28.12.2001 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 №642797.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Оскільки, в даній ситуації відсутній будь-який спір про право, і не може виникнути у майбутньому, справа має розглядатись у порядку окремого провадження.

Керуючись ст. 315, 318 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення: переходу до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , права власності на земельну ділянку площею 0,0565 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на яку 28.12.2001 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 №642797, та на котрій розташований частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що перебуває у власності останнього.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту , якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складання повного тексту. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк