Справа № 446/1597/23 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т. І.
Провадження № 22-ц/811/874/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.,

З участю: позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Черниш І.І., представника Органу опіки та піклування Добротвірської селищної ради- Прокопейко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові цивільну справу №446/1597/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Черниш Ірини Ігорівни на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Добротвірської селищної ради,- про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в :

18.07.2023 представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , в якій просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.09.2020 він зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 . У шлюбі в них народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 16.03.2022 він перебуває на військовій службі в ЗСУ. Вважає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема зникає із сином не повідомляючи свого місця проживання. Оскільки він перебуває на військовій службі, то не може приділяти належну увагу та час синові, але за дитиною доглядає його мати, а він фінансово забезпечує їх, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки переживає за безпеку та психоемоційний стан дитини.

Рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Добротвірської селищної ради про позбавлення батьківських прав відмовлено повністю.

Рішення оскаржила представник позивача-адвокат Черниш Ірина Ігорівна. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним і необгрунтованим. Суд не надав належної оцінки доказам у справі, неповно з`ясував усі фактичні обставини справи. Зокрема судом не враховано,що відповідачка веде спосіб життя, який не поєднується з наявністю малолітнього сина в сім`ї, не забезпечує розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним і не відповідає найкращим інтересам дитини. Жодних перешкод для спілкування з сином батько та бабуся, з яким зараз її син проживає відповідачці не чинять, проте остання ні разу не поцікавилась сином, жодної участі у його житті не бере. За 9 місяців з того часу, коли відповідачка залишила дитину бабусі, вона ні разу не була присутня на засіданні комісії органу опіки і піклування , хоча належним чином була повідомлена. Безвідповідальність відповідачки за своїх дітей підтверджується також тим, що 30 січня 2024 року вона народила ще одну дитину ОСОБА_1 та відмовилася від дитини у пологовому будинку, про що позивачу стало відомо з відповіді Служби у справах дітей Шевченківського району. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка не бере жодної участі у вихованні своєї дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться здоров`ям дитини, не забезпечує дитину матеріально. Позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини від матері, оскільки відповідачка з сином не проживає протягом тривалого часу. Знаючи, що батько дитини перебуває на службі у ЗСУ та не має можливості займатися вихованням сина, відповідачка не вжила заходів щодо забезпечення догляду за дитиною. Стверджує, що відповідачка свідомо обрала такі життєві умови,за якими її участь у вихованні дитини є недостатньою, що свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні ст.164 СК України. Відповідачка у судовому засіданні визнала , що отримуючи аліменти на дитину нічого не придбала для дитини, ні одягу, ні продуктів харчування,ні іграшок, тобто має місце ухилення від виконання батьківських обов`язків. Лише факт заперечення позову проти позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес відповідачки до дитини та реальне бажання змінити свою поведінку на краще. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась . 17 червня 2024 року апеляційний суд відклав судове засідання та повторно викликав ОСОБА_2 в судове засідання призначене на 11 год.30 хв. 01 липня 2024 року, однак, відповідач повторно в судове засідання не прибула. Крім цього, про судове засідання відповідачка повідомлялась у телефонному режимі.

Відповідно до ч.8 п.3 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Представник ОСОБА_2 -адвокат Жидачек Т.М. повідомлена про судове засідання у встановленому процесуальним законом порядку, а саме шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету.

Згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката Черниш І.І. на підтримання доводів апеляційної скарги, позицію представника Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Добротвірської селищної ради., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставин ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено. Суд вважав, що фактично єдиною причиною за твердженням позивача та служби у справах дітей для позбавлення батьківських прав відповідачки є погані житлові умови, безлад та антисанітарія у квартирі, де проживала відповідачка з дитиною за адресою АДРЕСА_1 , а також невміння матері організовувати умови для комфортного проживання з дитиною, однак, на думку суду, такі обставини не дають підстав для позбавлення батьківських прав відповідачки, так як винної поведінки відповідачки у таких негативних для дитини наслідках немає. Судом враховано, що відповідачка виховувалася у дитячому будинку, немає власного житла, постійного місця праці та достатнього заробітку для забезпечення потреб дитини, а тому вона не мала будь-якого достатнього соціального захисту та матеріальної підтримки, окрім як тої, що надавалася батьком дитини. Поведінка відповідачки у таких умовах життя аж ніяк не свідчать про її ухилення від виконання батьківських обов`язків, а лише вказує на нездатність відповідних органів підтримати її, як соціально незахищену особу, яка опинилася у складних життєвих умовах.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд не погоджується.

Відповідно до ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що саме на батьків дитини покладений обов`язок виховання та створення належних умов для проживання дитини.

Частиною 1 ст. 152 СК передбачено право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Судом встановлено такі обставини.

11.09.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.09.2020. Прізвище дружини після одруження змінено на ОСОБА_5 (Т.1, а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 і його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 24.09.2020 (Т.1, а.с.9).

З довідки від 14.03.2023 № 2658 встановлено, що сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військові частині НОМЕР_3 з 16.03.2022 по теперішній час. (Т.1, а.с. 36-37)

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 08.09.2023 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Судовим наказом Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.04.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому, рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 13.02.2024 у справі №446/35/24 вирішено звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу виданого Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області від 27.04.2023 у справі №446/641/23.

Сторони у справі разом з дитиною проживали у в будинку бабусі ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 .

З 16.03.2022 батько дитини ОСОБА_1 не проживає за даною адресою у зв`язку із мобілізацією до ЗСУ, а мати дитини ОСОБА_2 , разом з дитиною ОСОБА_1 17.02.2023 виїхала з цього будинку та деякий час проживала за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу № 7/01-10 від 08.03.2023 виданого комунальним закладом «Центру надання соціальних послуг Добротвірської селищної ради Червоноградського району Львівської області, вирішено взяти на облік сім`ю, яка перебуває у складних життєвих обставинах та проживає на території Добротвірської територіальної громади: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 . Соціальний супровід розпочато 09.03.2023, що підтверджується договором про надання соціальних послуг № 7 (Т.2 а.с.69-71).

З висновків оцінки потреб сім`ї № 2/23 від 28.03.2023, № 66 від 19.06.2023, № 2/23 від 19.06.2023 в сім`ї ОСОБА_2 , встановлено, що в сім`ї є постійні конфлікти, невміння матері організовувати умови для комфортного проживання з дитиною, відсутність підтримки, мати не докладає зусиль для забезпечення дитини всім необхідним (Т.2 а.30-40).

З акту обстеження № 16 від 19.06.2023, складеного начальником служби у справах дітей Добротвірської селищної ради ОСОБА_7 , на звернення власника орендованої квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на час обстеження умов проживання у квартирі було дуже брудно, для виховання дитини нема створених належних умов для проживання та розвитку, стосунки у сім`ї складні, бувають часто конфлікти між батьками дитини та іншими родичами, мама обіцяє виправити своє відношення до дитини та родичів, навести порядок із житлом (Т.1, а.с. 38-39).

З висновку комісії з питань захисту прав дитини Добротвірської селищної ради Червоноградського району Львівської області затвердженого рішенням Виконавчого комітету від 27.09.2023 року №76/02-01/23 встановлено, що з матірю дитини неодноразово проводились бесіди щодо належного виконання нею батьківських обов`язків. При черговому візиті 19.06.2023 року за адресою фактичного проживання ОСОБА_2 з дитиною комісією виявлено , що в кімнаті було дуже брудно , речі невпорядковані, у холодильнику не було їжі. Цього ж дня мати дитини надала пислмову згоду на проживання сина з бабусею до вирішення своїх побутових проблем. (Т. 1, а.с. 73).

Відповідачка ОСОБА_2 з моменту передачі дитини на виховання бабусі ОСОБА_6 , а саме з 19.06.2023 проживає у м. Львові.

З акту обстеження умов проживання від 27.04.2023 проведеного представниками відділу Служби у справах дітей Шевченківського району м. Львова, на підставі звернення ОСОБА_6 , за адресою проживання відповідачки ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 , умови проживання задовільні, в квартирі чисто, прибрано, наявна побутова техніка, меблі, продукти харчування є місце для сну, відпочинку, одяг по сезону, іграшки. Квартира трьохкімнатна, однак орендована лише одна кімната, для дитини наявне місце для сну у випадку повернення дитини до матері, сім`я буде проживати за вказаною адресою, договору оренди не складено. (Т.1 а.с.137).

Із довідки з місця роботи виданої фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 №1 від 26.09.2023 видно, що ОСОБА_2 дійсно працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді прибиральника виробничих приміщень з 26.09.2023 згідно наказу № 8 від 25.06.2023 по теперішній час (Т.1 а.с.85).

З пояснень позивача та його представника встановлено, що після того, як мати передала дитину бабусі, пона перестала цікавитися сином, не забезпечувала його матеріально, не відвідувала.

З актів обстеження умов проживання від 19.07.2023, 18.09.202, 11.10.2023, 30.10.2023 складеного представниками Служби у справах дітей Добротвірської селищної ради видно, що обстеження умов проживання проведено за адресою АДРЕСА_2 . На час обстеження умови проживання були добрі, у будинку було чисто та прибрано, для виховання та розвитку є створені всі належні умови для проживання. Батьки дитини ОСОБА_1 розлучені і між ними триває конфлікт стосовно місця проживання їхньої дитини. За результатами бесіди із ОСОБА_6 , вона виявляє бажання виховувати онука. Дитина забезпечена відповідно до віку, стосунки у сім`ї добрі, бабуся доглядає за дитиною на час служби батька у лавах ЗСУ (Т.1 а.с.105, 109; Т.2 а.с.21-22, 124-125).

З акту оцінки потреб сім`ї/особи № 113 від 19.09.2023, № 2/23 від 19.09.2023 ОСОБА_6 , видно, що з 19.06.2023 онук проживає з бабусею за заявою матері. За час перебування онука у бабусі ознак складних життєвих умов - не виявлено, дитина забезпечена всім необхідним.(Т.2 а.41-48).

З відповіді заступника начальника Національної поліції України Головне управління Національної поліції у Львівській області від 30.10.2023 № 19аз/21/01-2023 видно, що інформація про зареєстровані звернення громадян в ГУНП у Львівській області та його структурних підрозділах, з приводу вчинення правопорушень ОСОБА_1 , не надходило, за автоматизованими обліками МВС та НП України громадянка ОСОБА_2 на території України станом на 23.10.2023 до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, від органів поліції не переховується (Т.1 а.с.142-143).

З відповіді начальника Національної поліції України Головного Управління Національної поліції у Львівській області від 26.10.2023 № Ж-75/оу/01/12-2023 видно, що від громадянки ОСОБА_2 надійшло чотири звернення відносно того, що свекруха перешкоджає їй спілкуватися з її дитиною, не повідомляє їй де її син та чинить перешкоди у забрані її дитини (Т.2 а.с.53-54).

12.02.2024 представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 подала заяву Службі у справах дітей щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкування з нею (Т.2 а.с.107-109), однак результатів розгляду зазначеної заяви сторона відповідача суду не надала.

З наведених вище матеріалів справи вбачається, що відповідачка усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_10 . Вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_6 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 ЦПК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 19 Конвенції держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першоютретьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із зібраних у справі доказів, колегією суддів встановлено, що дитина не отримує належної батьківської уваги та опіки з боку матері, мати дитини не забезпечувала дитині належного догляду, повноцінного харчування та виховання, що свідчить про її недбале ставлення до дитини.

Зважаючи на ці обставини, апеляційний суд виходить з того, що ухилення матері ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків має місце, оскільки вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення матері від виховання дитини, її винну поведінку, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав , суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оскільки безвідповідальна поведінка матері відносно дитини,яка не досягла 4 річного віку та потребує надмірної уваги може призвести до невідворотних наслідків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_10 ,2020 р.н., що стверджується актами обстеження умов проживання та висновком Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення матір батьківських прав.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що так як відповідачка соціально не адаптована, оскільки зростала у дитячому будинку, то відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надавав відповідачці матеріальну допомогу для винаймання житла, оплачував аліменти, однак остання використовувала їх не на утримання дитини.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» (№ 10383/09) від 16.07.2015 зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Судом першої інстанції не враховано пояснень сторін та наданих доказів про те, що відповідачка веде легковажний спосіб життя, при тому , що народивши дитину, має обов`язок забезпечити її належними умовами для проживання та повноцінним харчуванням для її росту та розвитку. У малолітньому віці дитина потребує особливого догляду та опіки, створення належних та безпечних умов для її проживання.

Про безвідповідальне ставлення ОСОБА_2 до своїх батьківських обов`язків свідчить і те, що у січні 2024 року вона народила другу дитину, однак не забрала її з пологового будинку (а.с.204-209 т.2).

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина ОСОБА_11 ,2020 р.н., про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Оцінивши зібрані у справі докази, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем доведено , що відповідач нехтує потребами свого сина, не довела прагнення здійснювати належне піклування за ним, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері. Сам факт заперечення відповідачкою проти позову про позбавлення її батьківських прав з урахуванням її поведінки не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Звернення відповідачки у поліцію не свідчать про належне виконання нею своїх батьківських обов`язків .

Відповідач не надала суду жодних доказів, які б спростували твердження позивача про те, що у період з лютого 2023 року (коли вона забрала дитину з її постійного місця проживання) по червень 2023 року вона належним чином виконувала свої батьківські обов`язки.

Оскільки суд першої інста бнції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п.1,3,4 ч.1,ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2; 376 ч.1,п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Черниш Ірини Ігорівни задовольнити.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , 1996 р.н.батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по справі в розмірі 2 684,00 грн. ( Дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. за оплату судового збору ( при поданні позовної заяви в суд першої інстанції 1073,60 грн., при поданні апеляційної скарги-1610,40 грн.)

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 липня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк