Єдиний унікальний номер 335/3620/23
Провадження №2/333/260/24
11 червня 2024 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Гудіна І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району міста Запоріжжя, про позбавлення батьківських прав, -
Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позо мотивували тим, що З 2016 року по травень 2019 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у моєму будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у нас з відповідачем народилася спільна дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 видане (повторно) Веселівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27 травня 2020 року, актовий запис про народження № 62. Відповідач записаний як батько дитини та своє батьківство не заперечує.
З травня 2020 року вона разом з дитиною проживала окремо від відповідача у АДРЕСА_2 , а з квітня 2022 року по сьогоднішній день вона з дитиною проживають у АДРЕСА_3 . Про факт зміни місця проживання дитини Відповідачу було відомо, що вбачається з СМС-листування.
З 14 вересня 2020 року донька відвідує Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) комбінованого типу № 160 «Журавлик» Запорізької міської ради.
Останні 3 роки вона самостійно виховує доньку, так як батько взагалі не приймає ніякої участі у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться своєю дитиною, взагалі не спілкується з нею, не відвідує її на день народження, святкові та вихідні дні, не приймає участі у вихованні доньки, не відвідує батьківські збори, не приймає участі у додаткових витратах на утримання доньки та витратах на лікування дитини тощо.
Згідно довідки № 19 від 28.04.2023 року виданої Закладом дошкільної освіти (ясла - садок) комбінованого типу №160 «Журавлик» Запорізької міської ради вбачається, що ОСОБА_3 дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад, група № 7. Батько дитини в вихованні участі не приймає.
Виходячи з вищевикладеного вбачається, що відповідач вже на протязі дуже тривалого часу практично не цікавиться успіхами доньки, не відвідує батьківських зборів та не контактує з вихователем ОСОБА_4 , не має контакту з дитиною, що також підтверджує факт ухилення Відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.
Представник позивача адвокат Рикун А.В. звернувся в суд із заявою розглянути справу без його особистої участі та участі позивачки, позов підтримує, у разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, звернулася в суд з письмовим клопотанням, у якому просить суд розглянути справу без участі їхнього представника. При прийнятті рішення врахувати висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 05.04.2024 р. № 17.01/01-27/243.
Представник третьої особи - орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району міста Запоріжжя, звернулася в суд з письмовим клопотанням, у якому просить суд розглянути справу без участі їхнього представника.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судові засідання, не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України; відзив на позовну заяву не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. На підставі ст.ст.280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимоги або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, достатнім чином обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог перш за все, повністю відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З 2016 року по травень 2019 року позивачка проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у її будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у позивачки з відповідачем народилася спільна дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 видане (повторно) Веселівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27 травня 2020 року, актовий запис про народження № 62. Відповідач записаний як батько дитини та своє батьківство не заперечував.
З травня 2020 року позивачка разом з дитиною проживала окремо від відповідача у АДРЕСА_2 , а з квітня 2022 року по сьогоднішній день з дитиною проживає у АДРЕСА_3 . Про факт зміни місця проживання дитини Відповідачу було відомо, що вбачається з СМС-листування, роздруківку якої надано позивачкою разом із позовом.
З 14 вересня 2020 року дитина відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) комбінованого типу № 160 «Журавлик» Запорізької міської ради.
Останні 3 роки позивачка самостійно виховує доньку, так як батько взагалі не приймає ніякої участі у вихованні дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться своєю дитиною, взагалі не спілкується з нею, не відвідує її на день народження, святкові та вихідні дні, не приймає участі у вихованні доньки, не відвідує батьківські збори, не приймає участі у додаткових витратах на утримання доньки та витратах на лікування дитини тощо.
Згідно довідки № 19 від 28.04.2023 року виданої закладом дошкільної освіти (ясла - садок) комбінованого типу № 160 «Журавлик» Запорізької міської ради вбачається, що ОСОБА_3 дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад, група № 7. Батько дитини в вихованні участі не приймає. Відповідач на протязі дуже тривалого часу практично не цікавиться успіхами доньки, не відвідує батьківських зборів та не контактує з вихователем ОСОБА_4 у дошкільному закладі, не має контакту з дитиною, що також підтверджує факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін «найкращі» інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу «як найкращому забезпеченню інтересів дитини».
У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: «предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...».
Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст.8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми.
Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У матеріалах справи наявний висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району відповідно до якого встановлено, що позивачка з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали однією родиною з 2016 по 2019рр. Під час спільного проживання в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З 2020 року Відповідач проживає окремо, дитина проживає з матір`ю, яка її утримує, піклується про розвиток, стан її здоров`я тощо. Батько дитини участі у її вихованні не приймає, розвитком, здоров`ям, та станом дитини не цікавиться, з донькою не спілкується, фінансово не підтримує, взагалі самоусунувся від виховання та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах дитини, на підставі ст. ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України вважають доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю дитини, її майбутнє.
Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 у відношенні його неповнолітнього доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки останній тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 51 Конституції України, Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. №789-XII, ст.ст.7, 84, 141, 180, 182, 184, 191 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст.4, 10, 11, 280-283, ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 1073,60 грн.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складений 14.06.2024.
Суддя Ю.Р. Піх