Справа № 703/917/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Биченка І.Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського обласного центру зайнятості, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту,

установив:

ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Черкаського обласного центру зайнятості, в якому просить скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника АА №829914 від 22.12.2004 Смілянського МВ ДВС, зареєстрований Смілянською державною нотаріальною конторою 05.01.2005 за №1591353.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивач стверджує, що спадщину після смерті батька прийняла вона, так як звернулась у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

По спливу шестимісячного строку вона звернулась до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, про те їй було відмовлено у цьому, оскільки на квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване обтяження, яке накладено постановою про арешт майна боржника серії АА №829914 від 22.12.2004 Смілянського МВ ДВС. Вказаний арешт був накладений в процесі виконання рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2004 по справі № 2-2769.

В подальшому позивачу стало відомо, що вказаним рішенням суду було стягнуто з її батька на користь Смілянського міськрайонного центру зайнятості, який було реорганізовано шляхом приєднання до Черкаського обласного центру зайнятості, незаконно одержану допомогу по безробіттю в розмірі 916 грн. 14 коп.

Звернувшись до відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області із заявою про скасування арешту, їй було повідомлено, що інформація відносно виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 коштів, що стало підставою для накладення арешту на його майно, відсутня. Запропоновано з приводу зняття арешту звернутись до суду.

Наявність вказаного обтяження позивач розцінює як безпідставне втручання у приватну власність, яке порушує її право на мирне володіння майном.

Оскільки в інший спосіб вона позбавлена захистити своє право, тому вимушена звернутись до суду з наведеним позовом.

10 квітня 2024 року до суду надійшов відзив Черкаського обласного центру зайнятості, у якому відповідач зазначив, що 14.10.2003 до Смілянського міськрайонного центру зайнятості по питанню сприяння в працевлаштуванні звернувся ОСОБА_2 21.10.20023 на підставі поданих ним заяв йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю. Під час реєстрації та в період подальшого перебування на обліку ОСОБА_2 приховав факт отримання ним пенсії, що призвело до безпідставного отримання ним допомоги по безробіттю в сумі 916 грн. 14 коп. Оскільки ОСОБА_2 кошти добровільно не повернув, Смілянський міськрайонний центр зайнятості звернувся з відповідною позовною заявою до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. 01.10.2004 позовні вимоги Смілянського міськрайонного центру зайнятості були задоволені в повному обсязі, у зв`язку з чим виконавчі листи були направлені до примусового виконання до органів ДВС. Станом на дату подання відзиву дебіторська заборгованість ОСОБА_2 не обліковується. Оскільки ні Смілянський міськрайонний центр зайнятості, ні Черкаський обласний центр зайнятості не звертались з клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_2 та не втручались у процесуальні дії органів державної виконавчої служби, відповідач вважає, що належним відповідачем у межах наведеної справи є відділ ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою від 07 березня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, суд залучив до участі у справі відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору.

Копію наведеної ухвали було направлено сторонам і третій особі та отримано позивачем 28.03.2024, відповідачем 22.03.2024, доказом чого є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, третьою особою 07.03.2024, доказом чого є довідка про доставку електронного листа.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами ЦК України щодо права власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сміла Черкаського району Черкаської області помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтва про шлюб № НОМЕР_3 померлий доводився ОСОБА_1 батьком.

Як вбачається із свідоцтва на право власності на житло від 08 грудня 1997 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_1 .

За відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт постановою державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС Краснюк О.М. про арешт майна боржника серії АА 829914 від 22.12.2004, реєстраційний номер обтяження 1591353. Підставою накладення арешту зазначено рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 01.10.2004 по справі 2-2779.

Судом досліджено вказане рішення та встановлено, що ним стягнуто з ОСОБА_2 на користь Смілянського міськрайонного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю в розмірі 919 грн. 14 коп.

20 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до відділу ДВС у місті Смілі Черкаського району Черкаської області із заявою щодо зняття арешту, накладеного на майно її батька.

Листом від 29 вересня 2023 року її було повідомлено, що перевіркою бази даних спец розділу Автоматизованої системи виконавчого провадження, яка містить інформацію із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що інформація відносно виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 , в ході виконання якого накладено арешт на нерухоме майно за номером обтяження 1591353, відсутня. А тому роз`яснено, що питання про зняття арешту з майна може бути вирішено лише в судовому порядку шляхом пред`явлення до суду позовної заяви.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її .

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).

Оскільки арешт нерухомого майна було накладено для захисту майнових інтересів Смілянського міськрайонного центру зайнятості (який на даний час входить до структури Черкаського обласного центру зайнятості) в ході примусового виконання рішення суду, то суд відхиляє посилання відповідача не те, що він не є належним в межах наведеної справи, з огляду на зазначені судом обґрунтування.

Отже, права ОСОБА_1 , як спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_2 , порушені та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб шляхом зняття арешту з нерухомого майна.

Суд зазначає, що будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності майном.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Загальний стандарт «справедливого балансу» - це стандарт захисту від втручання в право власності в рамках ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачений в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції». Втручання в право власності повинно бути визначене в чітко встановленому правовому джерелі в внутрішньодержавній правовій системі. В прецедентному праві Європейського Суду оцінюються всі випадки втручання в право власності під єдиним принципом справедливого балансу.

Втручання повинно відповідати вимогам законності. Вимоги законності виходять з принципу «верховенства права» - одного із основоположних принципів демократичного суспільства, який міститься у всіх статтях Конвенції.

В обох контекстах слід приймати до уваги досягнення справедливого балансу між конкуруючими інтересами.

Недотримання принципу пропорційності (співмірності) буде порушенням ст. 1 Першого Протоколу щодо права особи на мирне володіння своїм майном.

В даному випадку вимоги «справедливого балансу» щодо втручання в право власності позивача не дотримані, адже вона позбавлена можливості у визначений законом спосіб оформити свої спадкові права та отримати документи на спадкове майно.

Суд зазначає, що утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, визнання позову відповідачем, та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги грунтуються на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.5, 7,12, 81, 89, 247, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Черкаського обласного центру зайнятості, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту задоволити повністю.

Скасувати арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_2 на підставі постанови про арешт майна боржника АА №829914 від 11.12.2004 Смілянського міського відділу державної виконавчої служби, зареєстрований Смілянською державною нотаріальною конторою 05.01.2005 за №1591353.

Рішення може бути оскаржене сторонами безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13 червня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач Черкаський обласний центр зайнятості, адреса місця знаходження: м. Черкаси, вул. Володимира Ложешнікова, 56, ;

третя особа - відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), адреса місця знаходження: Черкаська область, Черкаський район, м. Сміла, вул. Житомирська, 6, .

Суддя І.Я. Биченко