Справа № 183/3390/23
№ 2/183/373/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м.Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участі секретаря судового засідання Коваленко Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро), про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд

в с т а н о в и в :

Позивач, після уточнення позовної заяви, звернувся до Новомоскоського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро), в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- будинок і земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- та земельну ділянку кадастровий номер :01:043:0572, площею 3,91 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області,

в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_4 , яка 21 грудня 2006 року на випадок своєї смерті залишали заповіт за яким усе належне їй на час смерті майно залишила своїй дочці ОСОБА_3 . На час смерті ОСОБА_4 разом з нею проживали: позивач, а також його сестра ОСОБА_3 . ОСОБА_3 свої спадкові права після смерті матері не оформлювала, є такою що прийняла спадщину, тому як на час її відкриття проживала разом із спадкодавцем. З заявою про прийняття спадщини за законом (обов`язкову частину) після смерті ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_5 донька спадкодавця, яка також не оформила свідоцтва про право на спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача ОСОБА_3 . З заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся позивач, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з причин неможливості визначити вартість обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 . Враховуючи, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 їй належали: будинок і земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка кадастровий номер :01:043:0572, площею 3,91 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, позивач просить визнати за ним право власності на зазначені об`єкти в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що іншим чином ніж рішенням суду позивач не може захистити права, вимушений звернутися до суду з позовом.

Відповідачем відзиву на позов не подано.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

24 липня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача у підготовчому судовому засіданні та витребувано докази у справі.

04 грудня 2023 року ухвалою суду було закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

24 січня 2024 року постановлено ухвалу про повернення до підготовчого провадження та за клопотанням позивача витребувано докази.

Ухвалою суду від 25 березня 2024 року за клопотанням позивача залучено в якості належного відповідача ОСОБА_2 замість Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року підготовче провадження у справі закрите та призначено справу до судового розгляду.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача адвокат Павлов Є.Г. в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив справу розглянути за відсутності відповідача та його представника, позовні вимоги позивача визнають у повному обсязі.

Представник третьої особи Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 01 грудня 2009 року складений відповідний актовий запис № 73.

З копії спадкової справи №152/2010 № 49022624, заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після її смерті у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_1 син; ОСОБА_3 донька; ОСОБА_5 донька. Спадкодавець ОСОБА_4 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 21 грудня 2006 року, відповідно до якого:

- будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11.03.2000 року виданого на підставі рішення виконкому Новомосковської районної ради № 375 від 21.12.1988 року, зареєстрованого в БТІ «Інвентаризатор» 11 березня 2000 року, а також кошти, що знаходяться на ощадних книжках заповіла дочці ОСОБА_3 ;

- а земельну ділянку, площею 3,92 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:043:0571, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належала їй на підставі державного акту на землю серії 1-ДП № 036410, виданого 12.03.2002 року Миколаївської сільською радою заповіла синові ОСОБА_1 .

На момент смерті ОСОБА_4 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 з донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_1 .

Відповідно до пенсійного посвідчення ОСОБА_5 , остання на час відкриття спадщини отримувала пенсію, як інвалід ІІІ групи з дитинства з 23 грудня 1992 року.

Постановою нотаріуса від 18 березня 2016 року № 537/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_4 . Постанову мотивовано тим, що за наявними в нотаріальній конторі відомостями, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дочка спадкодавця ОСОБА_5 , яка має право на обов`язкову частку в спадщині. Із представлених документів неможливо визначити вартість обов`язкової частки у спадщині відповідно до вимог ст.1241 Цивільного кодексу України, тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 21 грудня 2006 року секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за №351, на спадкову земельну ділянку, належну ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 , видане бути не може.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/2879/16 від 24 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 05 грудня 2016 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 5/6 частин земельної ділянки, площею 3,92 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:043:0571, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належала їй на підставі державного акту на землю серії 1-ДП № 036410, виданого 12.03.2002 року Миколаївської сільською радою.

Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не видавалися.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 про що виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 25 червня 2020 року складений відповідний актовий запис № 36.

З копії спадкової справи №172/2020 № 66109113, заведеної після смерті ОСОБА_3 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після її смерті у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 брат. Спадкодавець на випадок своєї смерті заповітів не складала.

На момент смерті ОСОБА_3 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 з братом ОСОБА_1 .

У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 але не оформила своїх спадкових прав на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 за вих. № 372/02-14 віл 12.03.2021 року було відмовлено з причин неможливості визначити вартість обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України.

Відомостей щодо звернення позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянка кадастровий номер :01:043:0572, площею 3,91 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

Також відсутні відомості щодо права власності на земельну ділянку. Розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , як ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_4 так і ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , про що Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 16 квітня 2022 року складений відповідний актовий запис № 897.

З копії спадкової справи №111/2023, заведеної після смерті ОСОБА_5 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після її смерті у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 - донька. Спадкодавець на випадок своєї смерті заповітів не складала.

На момент смерті ОСОБА_5 мешкала за адресою: АДРЕСА_2 з донькою ОСОБА_2 .

03 серпня 2023 року ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на 1/6 частину земельної ділянки, площею 3,92 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:043:0571, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належала спадкодавцю на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/2189/19 від 09 червня 2020 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Позивач просить визнати за ним право власності на:

- будинок і земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

- та земельну ділянку кадастровий номер :01:043:0572, площею 3,91 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області,

в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підставами звільнення від доказування відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України є обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За змістом статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України, визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За правилами ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що крім позивача та ОСОБА_3 , які є спадкоємцями ОСОБА_4 за заповітом і за законом, іншим спадкоємцем за законом також буда донька померлої ОСОБА_4 ОСОБА_5 , яка звернулася у строки передбачені чинним законодавством до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , і яка будучи непрацездатною особою, мала право на обов`язкову частку в спадковому майні, охопленому змістом заповіту, з огляду на те, що у разі спадкування за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , частка кожного зі спадкоємців у разі спадкування за законом становила б 1/3 частину спадкового майна, внаслідок чого, враховуючи вимоги ст. 1241 ЦК України та наявність заповіту спадкодавця, обов`язкова частка ОСОБА_5 становила 1/6 частину спадкового майна.

Таким чином, ОСОБА_3 прийняла у спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 на 5/6 частин будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини прийняв спадщину після її смерті позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню частково, а саме щодо визнання права власності на 5/6 частин вказаного будинку.

Щодо визнання права власності за позивачем на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , то суду не надано жодних доказів щодо наявності у спадкодавців ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прав власності на таке майно, а тому в цій частині вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Також матеріали справи містять відомості, що спадкодавцю ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка кадастровий номер :01:043:0572, площею 3,91 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, на підставі державного акту на землю серії І-ДП № 036411 виданого Миколаївською сільською радою народних депутатів 12 березня 2001 року на підставі рішення вказаної ради № 3 від 13 лютого 2001 року, яка передана нею в оренду ТОВ «АГРОФІРМА ім.ГОРЬКОГО» 11.03.2008 року строком до 31.12.2030 року.

Відомостей щодо неможливості оформлення спадкових прав позивачем щодо вказаної земельної ділянки матеріали справи не містять, що виключає можливість задоволення таких позовних вимог.

А тому в іншій частині позову належить відмовити.

Розподілити судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268, 293, 315 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро), про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/6 частин будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро), , адреса місцезнаходження: пл.Героїв, будинок 1, м.Новомосковськ Дніпропетровської області, 51200.

Повний текст рішення складений 08 липня 2024 року.

Суддя І.Г.Дубовенко