БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7295/21
провадження № 2-і/361/1/24
УХВАЛА

22 травня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Петришин Н.М.,

за участю секретаря: Іванової К.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою, в обґрунтування якої посилається на те, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром І Аса 923/19 за позовом Яни Лічік проти Андрія Лічіка про сплату 210 000 (двісті десять тисяч) злотих. На підставі вказаного рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 1 733 844 гривні, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210 000 злотих.

19 квітня 2023 року на підставі вказаної вище ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області видано виконавчий лист. 21 квітня 2023 року Броварським відділом державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області відкрито виконавче провадження № 716303311. Постановою державного виконавця від 21 квітня 2023 року накладено арешт на все належне ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно.

З метою закриття виконавчого провадження та погашення суми заборгованості, 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 направив до Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проект мирової угоди, в якій запропонував, зокрема, передачу належної ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у власність стягувача ОСОБА_2 , однак її відхилено стягувачем.

09 січня 2024 року державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Сірош А.В. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 вартість квартири становить 2 127 100 грн. Оскільки на належну ОСОБА_1 квартиру накладено арешт, її продаж та реалізація неможлива, а у разі продажу останньої через систему електронних торгів «Сетам» - вартість квартири значно знизиться. Додатково вказував, що син ОСОБА_5 проживає разом із батьком ОСОБА_1 та перебуває на повному його утриманні відповідно до договору батьків, що стосується відповідних питань, пов`язаних з неповнолітніми дітьми, контактами та їх утриманням. Діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також зареєстровані у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини унеможливлюють її продаж та погашення боргу за виконавчим провадженням.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив розстрочити виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року, шляхом затвердження графіку її виконання у наступному порядку: перший (авансовий) платіж у розмірі 560 000 грн. - на депозитний рахунок Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), з подальшою розстрочкою заборгованості строком на п`ять років, а саме протягом 60 календарних місяців щомісячними платежами в сумі 19 734 грн. до 30 числа кожного місяця, в межах виконавчого провадження № 716303311.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Орещенко Л.А. проти заяви про розстрочку виконання ухвали суду заперечувала, просила відмовити в її задоволенні.

Заінтересована особа - державний виконавець Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош А.В. також у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у відстроченні виконання рішення з огляду на наступне.

Так, із матеріалів справи встановлено, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 361/7295/21 (провадження № 2-к/361/1/23) за клопотання ОСОБА_8 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року, залишеною без змін згідно постанови Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року, надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром І Аса 923/19 за позовом Яни Лічік проти Андрія Лічіка про сплату 210 000 (двісті десять тисяч) злотих та вирішено, що стягненню підлягає на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 1 733 844 (один мільйон сімсот тридцять три тисячі вісімсот сорок чотири) гривні, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали суду є співвідношенням 210 000 злотих (а.с. 104-108, 168-173, І том).

З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2023 року на підставі зазначеної вище ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області представнику стягувача ОСОБА_2 адвокату Орещенко Л.А. видано виконавчий лист (а.с. 112-114, І том).

Відповідно до постанови державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош А.В. від 21 квітня 2023 року відкрито виконавче провадження № 716303311, з примусового виконання виконавчого листа № 361/7295/21, виданого 19 квітня 2023 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

На підставі постанови державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош А.В. від 21 квітня 2023 року на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт, в межах суми заборгованості.

Як видно з матеріалів справи, 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 направив до Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проект мирової угоди, в якій запропонував, зокрема, перерахувати усі кошти від продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на рахунок ОСОБА_9 , в рахунок погашення заборгованості по виконавчому провадженню № 716303311.

Постановою державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09 січня 2024 року описано належну на праві власності боржника ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., та накладено на дане нерухоме майно арешт.

За змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 220084056 від 12 серпня 2020 року, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 1858.

ОСОБА_4 вартість зазначеної вище квартири становить 2 127 100 грн., про що свідчить копія звіту № 09/23-11/Я, складеного 18 вересня 2023 року ТОВ «Експерт компані+».

З витягу № 1.12.3-04/2803 від 04 квітня 2023 року видно, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до договору батьків, що стосується відповідних питань, пов`язаних з неповнолітніми дітьми, контактами та їх утриманням, укладеного 28 вересня 2023 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , визначено місце проживання їх неповнолітнього сина ОСОБА_12 за місцем проживання його батька.

Згідно з положеннями ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ст. 435 ЦПК України розстрочення виконання рішення є правом суду, а не обов`язком.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Право на звернення до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Таким чином, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Системне тлумачення положень ст. 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10.

Окрім того, під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Крім того, пунктом 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання названий Суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки чи розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Узагальнюючи підстави, наведені заявником у своїй заяві про розстрочення виконання рішення суду, вбачається, що вони ґрунтуються на скрутному матеріальному становищі.

На підтвердження скрутного матеріального становища боржником надано лише постанови державного виконавця про накладення арешту на належну йому на праві приватної власності квартиру, витяг щодо зареєстрованих у ній осіб, зокрема дітей, а також договір щодо визначення місця перебування сина за місцем проживання батька.

Інших належних та допустимих доказів щодо матеріального стану боржника, отримуваного ним доходу, відсутності іншого рухомого та нерухомого майна, чи інших обставин щодо неможливості виконання рішення суду та потреби у розстроченні його виконання, у порядку статті 435 ЦПК України, ОСОБА_1 не надав.

Заявник ОСОБА_1 просив у заяві розстрочити виконання ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2023 року строком на п`ять років, а саме протягом 60 календарних місяців щомісячними платежами в сумі 19 734 грн. до 30 числа кожного місяця.

Однак, згідно ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При розгляді заяв щодо відстрочення/розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відстрочення/розстрочення виконання рішення і наявність підстави для відстрочення/розстрочення має бути доведена боржником. Строки такого відстрочення/розстрочення мають знаходитись у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання відстрочення/розстрочення для повного виконання рішення суду. Надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Так, рішенням Апеляційного суду у Білостоку Республіки Польща від 29 липня 2020 року у справі шифром І Аса 923/19 з ОСОБА_1 стягнуто кошти у розмірі 210 000 злотих із законними відсотками за прострочення, починаючи з 28 лютого 2018 року до дати сплати.

20 березня 2023 року Броварським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу, якою надано дозвіл на примусове виконання на території України вищевказаного рішення іноземного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року ухвалу суду залишено без змін й вона набрала законної сили.

Вказане свідчить про тривалість спірних правовідносин між сторонами, а тому розстрочення виконання судового рішення про стягнення боргу, яке набрало законної сили, призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача, та суперечитиме принципам обов`язковості виконання судових рішень та правової визначеності.

Крім того, заявлений боржником строк розстрочення виконання рішення суду, терміном на п`ять років, не відповідає приписам ч. 5 ст. 435 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд вважає, що боржником не доведено існування у нього виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення у справі № 361/7295/21, а тому, заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 81, 259-261, 353-355, 435 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Наталія ПЕТРИШИН