Справа № 132/744/24
Провадження № 2/132/393/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" серпня 2024 р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарях судового засідання РЯБІШИНІЙ Ю.С., ЛИСЮК О.П., за участі: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката МОРОЗ І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/744/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

08.03.2024 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_4 із вказаним позовом, в якому просить припинити з 20.02.2023 року стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання їх малолітньої дитини доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які були присуджені судовим наказом, виданим 20.04.2022 року Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 132/772/22 (провадження № 2-н/132/63/22), та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування даної вимоги зазначив, що він раніше перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , від якого у них народилась одна спільна дитина донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з нього на підставі судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 20.04.2022 року у справі № 132/772/22 (провадження № 2-н/132/63/22), були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.04.2022 року (з дня подачі заяви до суду), щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Проте, з лютого 2023 року малолітня ОСОБА_6 стала постійно проживати з ним та перебувати на його утриманні, а відповідач жодних витрат на утримання дитини не несе. Одночасно із цим, відкрите виконавче провадження з виконання судового рішення про стягнення аліментів, свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, а тому вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.03.2024 року, визначено склад суду з розгляду позову: головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 02.04.2024 року, відкрито провадження за вказаним позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області із заявою, в якій просила відмовити позивачу ОСОБА_2 у задоволенні позову про припинення стягнення аліментів, оскільки відповідно до постанови, винесеної 18.04.2024 року головним державним виконавцем Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Химерою Г.М. у виконавчому провадженні № 69098371, припинено стягнення аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_2 на підставі судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 20.04.2022 року у справі № 132/772/22 (провадження № 2-н/132/63/22), у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу. Проте, вподальшому подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2024 року, відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, та визначено продовжити судовий розгляд. Закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_7 та його представник адвокат МОРОЗ І.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку, подала заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності.

За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідача, що не може розцінюватись, як порушення її прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, та дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступних висновків.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом достеменно встановлено, що сторони раніше перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась одна спільна дитина донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 22.12.2015 року виконкомом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області.

Судовим наказом, виданим 20.04.2022 року Калинівським районним судом Вінницької області у справі № 132/772/22 (провадження № 2-н/132/63/22), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 20.04.2022 року (дня подачі заяви до суду), щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі цього судового наказу, постановою головного державного виконавця Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Химери Г.М. від 26.05.2022 року, відкрито виконавче провадження № 69098371, з його примусового виконання.

В рамках даного виконавчого провадження № 69098371, згідно довідки-розрахунку, виданої 13.02.2024 року головним державним виконавцем Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Химерою Г.М., платником аліментів ОСОБА_2 сплачено аліменти за період з 20.04.2022 року по 31.12.2023 року у загальному розмірі 87636грн.69коп. Заборгованість станом на 01.01.2024 року відсутня, переплата становить 4903грн.49коп.

Постановою головного державного виконавця Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Химери Г.М. від 18.04.2024 року, виконавчий документ, а саме судовий наказ Калинівського районного суду Вінницької області від 20.04.2022 року у справі № 132/772/22 (провадження № 2-н/132/63/22), повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

За приписами частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Положеннями частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського Суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР.

Аналіз практики розгляду справ Європейським Судом з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини, є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім, права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України регламентовано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої, другої статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Таким чином, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням, при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (постанова Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 682/690/16-ц).

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2024 року у справі №750/10188/20, відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29.06.2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22), від 28.06.2023 року у справі № 760/4661/20 (провадження № 61-1316св23).

Враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені Законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд повинен оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для подальшого стягнення аліментів з особи, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша, друга, третя статті 89 ЦПК України).

Приписами статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Матеріли даної цивільної справи не містять жодних належних доказів на підтвердження досягнення згоди батьків щодо місця проживання малолітньої дитини доньки ОСОБА_5 , яка на момент винесення цього рішення, ще не досягла десяти років, разом із батьком ОСОБА_2 , у контексті приписів частини першої статті 160 СК України.

Надані позивачем довідка в.о.старости Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Зубко Т. про зареєстроване місце проживання дитини від 10.02.2024 року № 23; акт обстеження умов проживання малолітньої дитини, складений комісією Павліського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області 13.02.2024 року за № 13; довідка в.о.старости Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Зубко Т. про проживання дитини та перебування її на утриманні батька від 10.02.2024 року № 24; довідка директора ліцею села Павлівка Калинівської міської ради Вінницької області Шуманської Т. про місце навчання дитини від 11.12.2023 року № 192; довідка в.о.старости Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Зубко Т. про фактичне місце проживання дитини від 08.04.2024 року № 284, а також покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не є належними доказами на підтвердження постійного фактичного проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із своїм батьком ОСОБА_2 , та відповідно, дані документи та покази не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог щодо припинення стягнення аліментів.

Надаючи оцінку довідці в.о.старости Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Зубко Т. про зареєстроване місце проживання дитини від 10.02.2024 року № 23, суд зазначає наступне:

Відповідно до цієї довідки, позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та до складу його сім`ї входять: мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, як встановлено судом під час розгляду даної справи, зі слів позивача ОСОБА_2 , інформація викладена у вказаній довідці фактично не відповідає дійсності, оскільки станом на грудень 2023 року, він мав власну сім`ю, до складу якої входила дружина та малолітня дитина від нового шлюбу, про наявність яких в довідці відсутні відомості.

Окрім цього, вищевказана довідка не містить даних, на підставі яких суд може встановити факт досягнення згоди батьків щодо місця проживання малолітньої дитини, та постійного проживання малолітньої дитини разом із батьком, що має значення для вирішення цієї справи, оскільки в довідці взагалі не зазначено з якого саме часу малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , входить до складу сім`ї батька ОСОБА_2 , та на підставі яких саме джерел інформації дана обставина встановлена особою, яка видала вказану довідку.

Надаючи оцінку акту обстеження умов проживання малолітньої дитини, складеного комісією Павліського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області 13.02.2024 року за № 13, суд зазначає наступне:

Відповідно до цього акту, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_11 .

Проте, як встановлено судом під час розгляду даної справи, зі слів позивача ОСОБА_2 , інформація викладена у вказаному акті фактично не відповідає дійсності, оскільки станом на грудень 2023 року, він мав власну сім`ю, до складу якої входила дружина та малолітня дитина від нового шлюбу, про наявність яких в акті відсутні відомості.

Окрім цього, вищевказаний акт не містить даних, на підставі яких суд може встановити факт досягнення згоди батьків щодо місця проживання малолітньої дитини, та постійного проживання малолітньої дитини разом із батьком, що має значення для вирішення цієї справи, оскільки в акті взагалі не зазначено з якого саме часу малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стала проживати разом із своїм батьком ОСОБА_2 , та чи містить таке проживання ознаки постійного. Крім цього, не зазначено, на підставі яких саме джерел інформації комісія встановила факт проживання дитини з батьком.

Надаючи оцінку довідці в.о.старости Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Зубко Т. про проживання дитини та перебування її на утриманні батька від 10.02.2024 року № 24, суд зазначає наступне:

Відповідно до цієї довідки, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю перебуває на утриманні свого батька ОСОБА_2 , зареєстрована та проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, вищевказана довідка не містить даних, на підставі яких суд може встановити факт досягнення згоди батьків щодо місця проживання малолітньої дитини, та постійного проживання малолітньої дитини разом із батьком, що має значення для вирішення цієї справи, оскільки в довідці взагалі не зазначено з якого саме часу малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_2 , та на підставі яких саме джерел інформації дана обставина встановлена особою, яка видала вказану довідку.

Надаючи оцінку довідці директора ліцею села Павлівка Калинівської міської ради Вінницької області Шуманської Т. про місце навчання дитини від 11.12.2023 року № 192, суд зазначає наступне:

Відповідно до цієї довідки, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 2-А класі ліцею села Павлівка Калинівської міської ради Вінницької області.

Проте, вищевказана довідка не містить даних, на підставі яких суд може встановити факт досягнення згоди батьків щодо місця проживання малолітньої дитини, та постійного проживання малолітньої дитини разом із батьком, що має значення для вирішення цієї справи, оскільки в довідці взагалі не зазначено з якого саме часу малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почала навчатися в ліцеї села Павлівка Калинівської міської ради Вінницької області, та у зв`язку із чим її було переведено до цього навчального закладу.

Надаючи оцінку довідці в.о.старости Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області Зубки Т. про фактичне місце проживання дитини від 08.04.2024 року № 284, суд зазначає наступне:

Відповідно до цієї довідки, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає на території АДРЕСА_1 , з 23.02.2023 року.

Проте, вищевказана довідка не містить даних, на підставі яких суд може встановити факт досягнення згоди батьків щодо місця проживання малолітньої дитини, та постійного проживання малолітньої дитини разом із батьком, що має значення для вирішення цієї справи, оскільки в довідці взагалі не зазначено на підставі яких саме джерел інформації обставина проживання дитини із батьком із 23.02.2023 року встановлена особою, яка видала вказану довідку.

Надаючи оцінку показам свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд зазначає наступне:

Відповідно до показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , останні були очевидцями лише того, що бабуся ОСОБА_11 відводила та забирала зі шкільного автобуса свою малолітню онуку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вони прийшли до висновку, що остання проживає разом із своїм батьком, хоча вхожими до сім`ї останнього не були, та за її життєдіяльністю безпосередньо не спостерігали.

Проте, вищевказані покази свідків не містять даних, на підставі яких суд може встановити факт досягнення згоди батьків щодо місця проживання малолітньої дитини, та постійного проживання малолітньої дитини разом із батьком, що має значення для вирішення цієї справи, оскільки свідкам достеменно не відомо з якого саме часу малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_2 , чи має таке проживання ознаки постійного, та чи отримано згоду матері дитини на таке проживання.

З урахуванням вищевикладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази, поза розумним сумнівом, не містять в собі достатньої інформації стосовно того, з якого саме періоду часу, у хронологічному його розумінні, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почала проживати разом із батьком ОСОБА_2 , чи має таке проживання ознаки постійного, та чи отримав батько згоду матері дитини, ще не досягла десяти років, на таке проживання, у контексті приписів частини першої статті 160 СК України.

За даних обставин, надані позивачем докази не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами у даній справі, у розумінні приписів статей 77, 78, 80 ЦПК України, оскільки вони не містять даних, на підставі яких суд може встановити факт досягнення згоди батьків щодо місця проживання малолітньої дитини, та постійного проживання малолітньої дитини разом із батьком.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_2 стверджував, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із ним з лютого 2023 року, та перебуває на його утриманні, однак як свідчить довідка-розрахунок, видана 13.02.2024 року головним державним виконавцем Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Химерою Г.М., він сплатив матері дитини аліменти за період з 20.04.2022 року по 31.12.2023 року, тобто фактично своїми діями засвідчив, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31.12.2023 року, проживала разом із матір`ю.

Із відповідним позовом про повернення безпідставно перерахованих грошових коштів на сплату аліментів, позивач до відповідача не звертався, а тому в передбаченому законом порядку не спростував вищезазначену обставину.

Окрім цього, заявляючи позовну вимогу про припинення стягнення аліментів з 20.02.2023 року, позивач не врахував, що згідно вимог діючого законодавства та усталеної судової практики, днем припинення стягнення аліментів, у разі доведення позовних вимог, є день набрання судовим рішенням законної сили.

При прийнятті даного судового рішення, судом також враховано, що постановою головного державного виконавця Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Химери Г.М. від 18.04.2024 року, виконавчий документ, а саме судовий наказ Калинівського районного суду Вінницької області від 20.04.2022 року у справі № 132/772/22 (провадження № 2-н/132/63/22), повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням цього, за відсутності виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів, на момент винесення судового рішення, порушення майнових прав та інтересів позивача, не має.

У разі, якщо відповідач у справі повторно пред`явить виконавчий документ до виконання, за умови фактичного постійного проживання дитини з батьком, та доведення цього факту належними та допустимими доказами, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із аналогічним позовом повторно.

Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Слід зазначити, що тимчасове проживання (перебування) дитини з тим із батьків, з кого стягуються аліменти, не є безумовною підставою для припинення стягнення аліментів.

За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя