РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/4714/24

Провадження № 22-ц/4815/560/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

заінтересована особа Рівненське районне управління поліції Головного управління

Національної поліції у Рівненській області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2024 року у складі судді Гордійчук І. О., постановлене в м. Рівне о 16 годині 30 хвилини, повний текст рішення складено 11 березня 2024 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису (заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області). В обґрунтування вимог заяви зазначала, що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Протягом останніх двох років потерпає від насильства з боку ОСОБА_2 , який поводиться агресивно, влаштовує за місцем спільного проживання скандали, ображає та принижує її в присутності їх малолітніх дітей, погрожував їй фізичною розправою та застосовував до неї фізичне насильство. Заявниця стверджувала, що з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї та дітей необхідно застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з заявницею та заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати зі нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.. Просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2024 року вказану заяву задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 . Визначено наступні тимчасові обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 ., яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього наступні обов`язки, а саме:

1) заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

2) заборонено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Встановлено строк обмежувального припису три місяці.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції про те, що ним вчинялося фізичне і психологічне насильство щодо заявниці і наголошує, що заявниця визнала факт, даючи пояснення суду, що насильства щодо неї з боку ОСОБА_2 не було, а непорозуміння між ними були зумовлені тим, що він н виконував її вказівок щодо догляду дітей, їх режиму дня, що він багато працює та не виконує домашню роботу. Додає, що психологічне насильство якраз було щодо нього із боку заявниці, яке виникало почасти після вживання нею алкоголю та виникнення на цьому ґрунті непорозумінь, пов`язаних із забороною дітям бути з батьком та викликами заявницею з цього приводу поліції. Вважає такі дії заявниці помстою за те, що він не захотів залишити спільне місце проживання після розірвання шлюбу. Зазначає, що не оскарження ним термінового заборонного припису і протоколів про адміністративне правопорушення за домашнє насильство є наслідком нерозуміння юридичних наслідків таких документів, які в подальшому були йому роз`яснені адвокатом. Вказує на безпідставність відмови місцевим судом у долученні в якості доказу відеозапису подій, які відбувалися, вважаючи їх такими, що не стосуються справи. Покликаючись на те, що в судовому засіданні сама заявниця визнала, що ним не вчинялося щодо неї насильства ні психічного, ні фізичного, а мало місце непорозуміння щодо виховання дітей, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про видачу щодо нього обмежувального припису.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 є колишнім подружжям та на момент розгляду справи проживають за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 грудня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2023 року у справі № 569/24991/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні домашнього насильства та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2024 року у справі № 569/488/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні домашнього насильства та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2024 року у справі № 569/2353/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні домашнього насильства та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Окрім того, працівниками правоохоронних органів неодноразово видавались термінові заборонні приписи стосовно кривдника ОСОБА_2 , а саме: 22.11.2023, 06.12.2023, 26.12.2023, 15.01.2024.

Звертаючись із цією заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 , стверджувала, що є особою, яка зазнала домашнього насильства з боку колишнього чоловіка, ОСОБА_2 , та просила суд видати обмежувальний припис щодо нього, заборонивши йому перебувати у місці спільного проживання (перебування), листуватися, розмовляти та контактувати із нею особисто та через інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Як наголошує п.3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 цього Закону домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 цього Закону). Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

В ході судового розгляду знайшов своє підтвердження той факт, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо дружини ОСОБА_1 за місцем проживання.

Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини вчинення домашнього насильства, апеляційний суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих ризиків продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці, а тому рішення суду першої інстанції про необхідність видачі обмежувального припису відносно нього із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Покликання апелянта як на підставу скасування рішення суду першої інстанції на те, що самою заявницею було визнано в судовому засіданні суду першої інстанції те, що ним не вчинялося актів домашнього насильства щодо неї, а мали місце лише непорозуміння щодо виховання дітей, апеляційним судом не можуть братися до уваги, оскільки суперечать наявним у справі доказам, зокрема, постановам суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а також неодноразовим терміновим заборонним приписам, про які вказано вище.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 червня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.