Справа № 358/2037/23 Провадження № 2-о/358/2/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С., розглянув заяву ОСОБА_1 , що діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

25.12.2023 заявник звернувся до Богуславського районного суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису.

26.12.2023 ухвалою суду вказану заяву залишено без руху та заявнику наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня отримання даної ухвали. В зазначений строк заявнику необхідно було привести заяву у відповідність вимогам ст.350-4 ЦПК України в частині зазначення відомостей про місце проживання чи перебування заінтересованої особи та адреси її електронної пошти та надати суду примірник Договору оренди із відомостями про реєстрацію вказаного договору в податковій інспекції за податковою адресою платника податку та докази проживання заявника за вказаною адресою. Ухвала суду доставлена до електронного кабінет заявника ОСОБА_1 27.12.2023.

03.01.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Лебединець.

03.01.2024 ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Лебединець Г.С. заявлений ОСОБА_1 відвід був визнаний необгрунтованим та заяву про відвід передано для визначення судді в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України.

08.01.2024 року ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про відвід судді Лебединець Г.С. від розгляду цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

09.01.2024 о 14-00 год справу передано судді Лебединець Г.С.

Суддя Лебединець Г.С. перебувала у нарадчій кімнаті з 15-10 год 09.01.2024 до 09-00 год 10.01.2024 у справі №358/587/22; з 09-41 год 10.01.2024 до 11-00 год 10.01.2024 у нарадчій кімнаті по справі № 358/1980/23; з 11-49 год 10.01.2024 до 09-00 год 15.01.2024 у справі №358/670/16-ц.

Таким чином процесуальне рішення у даній справі прийнято 15.01.2024.

Суд виходить з наступного.

03.01.2024 в суд надійшла уточнена заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису на виконання ухвали від 26.12.2023 про усунення недоліків.

Зі змісту уточненої заяви про видачу обмежувального припису вбачається, що заявником зазначено місце реєстрації заінтересованої особи та не підтверджена адреса її електронної пошти. Разом із тим відомості про місце проживання чи перебування заінтересованої особи разом із дитиною в уточненій заяві відсутні.

Крім того заявником зазначено, що «відповідно до ст.53 ратифікованої Україною у 2022 році Стамбульської конвенції, обмежувальні приписи мають бути доступними для невідкладного захисту та без покладення неналежного фінансового або адміністративного тягаря на жертву. Все інше, зокрема те, що не залежить від заявника, є незаконним. Заява подається за місцем проживання/перебування заявника. Місце перебування заявника підтверджується договором оренди, актом. Додаткових доказів не потрібно. Тому справа підсудна Богуславському районному суду Київської області.»

Крім того, заявник зазначив, що «Кожна людина має право орендувати/купувати/отримувати у безоплатне користування приміщення у необмеженій кількості та розташування і не зобов`язана проводити реєстрацію в кожнім із них або будь що інше».

Щодо доводів заявника про підсудність справи Богуславському районному суду Київської області, на підтвердження чого ним наданий договір оренди та акт прийому передачі квартири в оренду та незаконності покладення неналежного фінансового або адміністративного тягаря на жертву, суд зазначає наступне.

Згідно наданого заявником ОСОБА_1 договору оренди квартири у приватної особи від 01.09.2023, орендодавець ОСОБА_4 передає, а орендар ОСОБА_1 бере у тимчасове користування квартиру, що є об`єктом оренди і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для проживання в ній ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 .

Згідно акту прийому-передачі квартири в оренду від 01.09.2023 орендодавець ОСОБА_4 передає, а орендар ОСОБА_1 приймає у тимчасове користування приміщення та майно у приміщенні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Щодо зазначення заявником про незаконність покладення на нього неналежного фінансового або адміністративного тягаря, суд зазначає, що ст.170 Податкового кодексу України жодним чином не покладає на заявника фінансового або адміністративного тягаря, оскільки платником податку, в даному випадку є саме орендодавець як власник житла, а лише підтверджує дотримання сторонами договору вимог діючого законодавства при укладенні договору оренди та свідчить про дійсну волю сторін договору.

Щодо доводів заявника про те, що «Кожна людина має право орендувати/купувати/отримувати у безоплатне користування приміщення у необмеженій кількості та розташування і не зобов`язана проводити реєстрацію в кожнім із них або будь що інше», суд зазначає, що жодним чином не обмежує заявника у праві на свободу пересування.

Однак, згідно зі ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Разом із тим, ст.2,3,4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», -декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади. Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою, зокрема, створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Тобто законодавець визначив умовою для реалізації прав особи декларування місця її проживання.

Крім того, відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV (надалі Закон № 1382-ІV).

У статті 3 вказаного Закону надано визначення, зокрема, таких термінів:

місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

документами, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні;

реєстрація внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;

Згідно з ч. 1, 10 ст. 6 Закону № 1382-ІV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Суд зазначає, що достатніх доказів факту проживання/перебування заявника ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , суду не надано (довідки про проживання, акт про проживання). В даному випадку договір оренди від 01.09.2023 є неналежним та недостатнім підтвердженням факту проживання для правильного визначення судом підсудності даної справи.

Крім того, в ухвалі про залишення заяви без руху від 26.12.2023 зазначено про необхідність приведення заяви у відповідність вимог ст.350-4 ЦПК України, а саме- зазначення відомостей про місце проживання чи перебування заінтересованої особи, адреси її електронної пошти.

Так заявником в заяві про видачу обмежувального припису (уточненій) зазначено місце реєстрації заінтересованої особи та не підтверджена адреса її електронної пошти.

При цьому заявником не зазначено місце проживання/перебування заінтересованої особи, оскільки як вбачається зі змісту заяви про видачу обмежувального припису, заінтересована особа разом із їх спільним сином перебувають за межами України.

Відсутність відомостей в заяві про видачу обмежувального припису щодо місця проживання/перебування заінтересованої особи перешкоджають суду належним чином виконати вимоги Закону України «Про міжнародне приватне право» щодо дотримання встановленого порядку урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.

Ухвала суду про залишення заяви без руху отримана заявником 27.12.2023.

Для усунення недоліків надано строк 10 днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Клопотань про продовження строку на усунення недоліків до суду заявник не надавав.

Станом на 15.01.2024 суд констатує, що вимоги ухвали від 26.12.2023 про залишення заяви без руху заявником не виконані: суду не надані відомості щодо місця проживання/перебування заінтересованої особи; суду не надані належні та достатні докази щодо місця проживання/перебування заявника за адресою: АДРЕСА_1 , для дотримання судом правил підсудності справи.

Згідно ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28.10.1998р. та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд зазначає, що повернення заяви у відповідності до ст. 185 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права заявника на повторне звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.185, 258-261, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , що діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - визнати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець