ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 401/1858/24

провадження № 22-ц/4809/1285/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Дуковського О. Л., Єгорової С. М.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Світловодської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Сирота Дмитро Іванович, на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Волошина Н. Л.) від 28.06.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст вимог заявника

27.06.2024 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Сирота Дмитро Іванович, звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, до його пред`явлення, про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком.

Заяву обґрунтовано, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у шлюбі в якому в них народилося четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З березня 2024 року між подружжя стали виникати конфлікти через те, що ОСОБА_2 без призначення лікаря годує їх дітей біологічно активними добавками, не приділяє дітям належної уваги, налаштовує їх проти батька, має намір таємно вивезти дітей за кордон. Ці обставини знайшли своє підтвердження під час засідання органу опіки та піклування, до якого він звернувся стосовно спору з дружиною щодо дітей.

10.04.2024 ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, розгляд тієї справи в суді триває.

Крім того, 24.05.2024 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису про заборону ОСОБА_1 перебувати у місці їх спільного проживання в АДРЕСА_1 , та обмеження спілкування з дітьми. Проте рішенням Світловодського міськрайонного суду кіровоградської області від 03.06.2024 в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

21.06.2024 ОСОБА_2 покинула місце проживання разом з дітьми, не повідомивши ОСОБА_1 свої наміри та місце перебування, телефони дітей лишила вдома так, що заявник вимушений був звертатися до органів поліції стосовно їх розшуку.

З`ясувалося, що заявниця з дітьми отримала притулок у Чернівецькій області в організації «Місто Добра».

Заявник вважає, що дії дружини направлені на реалізацію її наміру вивезти дітей за кордон без його згоди.

З метою недопущення вивезення ОСОБА_2 дітей за кордон, повернення додому та забезпечення їх можливості навчатися і розвиватися, забезпечення безперешкодного особистого спілкування дітей з батьком, заявник просив суд забезпечити його майбутній позов про визначення місця проживання дітей з батьком, застосувавши такі види забезпечення:

1)заборонити дітям: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , перетинати державний кордон України (виїжджати за межі України), виїжджати на тимчасово окуповану територію України у супроводі матері ОСОБА_2 та/або інших осіб;

2)зобов`язати ОСОБА_2 повернути дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , для проживання до м. Світловодськ Кіровоградської області та проживати у цьому місті;

3)встановити порядок спілкування батька ОСОБА_1 з дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , без присутності матері, щомісячно, кожного понеділка, вівторка, четверга та п`ятниці з 08:00 до 13:00 хв, кожної другої суботи та неділі з 10:00 суботи до 20:00 неділі, та зобов`язати матір ОСОБА_2 не чинити батькові ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми.

2.Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.06.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_7 про забезпечення його майбутнього позову до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що з огляду на норми процесуального права, які не передбачають можливість забезпечення позову у спосіб обмеження у праві виїзду, а також з огляду на оголошений в Україні воєнний стан, повномасштабні воєнні дії на всій території України, суд дійшов висновку, заборона дітям виїжджати за межі держави буде явно неспівмірним позовну, що буде поданий заявником.

Забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути дітей і проживати в м. Світловодську Кіровоградської області є недопустимим, бо за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, але при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову шляхом встановлення порядку спілкування батька з дітьми є похідним від повернення дітей до м. Світловодська, відтак задоволення теж не підлягає.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Сирота Дмитро Іванович, подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.06.2024, постановити нову ухвалу, якою забезпечити його позов про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, а саме:

1) заборонити дітям: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , перетинати державний кордон України (виїжджати за межі України), виїжджати на тимчасово окуповану територію України у супроводі матері ОСОБА_2 та/або інших осіб;

2)зобов`язати ОСОБА_2 невідкладно повернути дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , для проживання до м. Світловодськ Кіровоградської області та проживати у цьому місті;

3)встановити порядок спілкування батька ОСОБА_1 з дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , без присутності матері, щомісячно, кожного понеділка, вівторка, четверга та п`ятниці з 08:00 до 13:00 хв, кожної другої суботи та неділі з 10:00 суботи до 20:00 неділі, та зобов`язати матір ОСОБА_2 не чинити батькові ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з дітьми.

Заявник вважає судове рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає інтересам дітей.

Він вказав, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що виявилося в ігноруванні його клопотання про заслуховування судом особистих пояснень батька, матері дітей та представника органу опіки та піклування.

Суд не врахував обставини цієї справи, зокрема, що через дії матері дітей їх батько втратив з ними контакт і наразі діти перебувають виключно під її впливом, а вивезення дітей за межі України ускладнить виконання майбутнього рішення суду про встановлення місця проживання дітей з батьком, вимагатиме вчинення ним додаткових дій юридичного характеру.

Повернення дітей у місце постійного проживання відповідає їх найкращим інтересам, дасть можливість продовжити навчання та відвідування гуртків з розвитку здібностей. Так, як заявник не просив суд повернути дітей безпосередньо в їх дім, а лише в м. Світловодськ, до місця навчання, то цей захід забезпечення не є тотожним вирішенню спору по суті.

Заявник вважає, що оскільки діти з ним не проживають, то встановлення часу і способу його спілкування з ними, на період розгляду судом справи про визначення місця їх проживання, буде спрямоване на усунення перешкод у їх спілкуванні, щонайменше у вихідні дні та у будь-якому місці, де будуть перебувати діти.

4.Відзив на апеляційну скаргу

До суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_2 - адвоката Красюк Анастасії Вікторівни надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому йдеться про законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду. Натомість вимога заявника про заборону дітям покидати територію рідної країни суперечить нормам Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а вимога про повернення дітей до м. Світловодська Кіровоградської області - нормам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Вимога заявника про повернення дітей до місця проживання у сукупності з вимогою про встановлення їх зустрічей з батьком є тотожним майбутнім позовним вимогам про визначення місця проживання дітей з батьком, що заборонено згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

Виконавчий комітет Світловодської міської ради, як орган опіки та піклування, надіслав до суду письмові пояснення в якому звертає увагу суду на пріоритетність прав дітей над правами батьків та рівність прав батьків щодо їх дітей, а тому вважає, що вимоги апеляційної скарги можуть бути задоволені.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 13.08.2024

Апелянт ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, дав пояснення. Його представник - адвокат Сирота Дмитро Іванович надав пояснення стосовно доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_2 , якій судова повістка вважається врученою згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, особисто в судове засідання не з`явилася, а її представник - адвокат Величко Лариса Панасівна, яка брала участь в режимі відео конференції, апеляційну скаргу не визнала, надала пояснення по суті вирішуваного питання, просила залишити ухвалу місцевого суду без змін. Інший представник ОСОБА_2 - адвокат Красюк Анастасія Вікторівна, яка за ухвалою суду від 09.08.2024 могла приймати участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, у призначений час на відеоконференцзв`язок з судом не вийшла. Згідно з ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду несе представник Красюк Анастасія Вікторівна .

Представниця органу опіки та піклування, Виконавчого комітету Світловодської міської ради, ОСОБА_9 пояснила суду, що сім`я Піскових ніколи не перебувала на обліку, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Матеріально-побутові сім`ї нормальні, діти забезпечені всім необхідним. Проте між подружжям існує спір, зокрема стосовно їх дітей. ОСОБА_2 під час спілкування виявляла намір вивезти дітей за кордон, але інші звинувачення заявника відкидала. Проте повернення дітей до звичного місця для них місця й умови проживання і навчання, які є безпечними, відповідає їх інтересам. Однак вона зауважила, що встановлення годин зустрічі дітей з батьком у будні дні можуть відволікати дітей від навчання, яке розпочнеця з початком вересня поточного року.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

7.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1.Норми права та їх джерела, обов`язкові висновки Верховного Суду

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом.

Серед передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову значиться, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (п. 3 ч. 1 ст. 150 Кодексу), інші заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (п. 10 ч. 1 ст. 150 Кодексу).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Обмеження у застосуванні судом заходів забезпечення позову окремо встановлені частинами 4 - 12 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: «[…] співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам […]. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів […]. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 705/4132/19 вказано, зокрема таке:

«Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору».

7.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

У цій справі заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, але до пред`явлення ним такого позову, що допускається згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

До своєї заяви ОСОБА_1 додав докази таких обставин:

-ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 у якому у них народилося четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-наразі їх стосунки погіршилися і 10.04.2024 ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_10 позов про розірвання шлюбу. Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалою від 27.05.2024 у справі № 401/967/24 надав сторонам у тій справі строк для примирення, зупинив провадження у справі;

-рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.06.2024 у справі № 401/1456/24 в задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_7 відмовлено;

-між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виник спір щодо методів виховання матір`ю дітей, забезпечення їх фізичного й духовного розвитку;

-ОСОБА_2 , взявши з собою дітей, залишила місце їх постійного проживання в м. Світловодську, влаштуваалася у притулок «Місто Добра» у Чернівецькій області;

-ОСОБА_1 звертався до органів Національної поліції про встановлення місце перебування дітей та про можливе вивезення матір`ю дітей за межі України.

Надані разом із заявою докази вказуються на реальність виниклого між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 спору щодо місця проживання їх малолітніх дітей.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Наприклад, у рішенні від 04.09.2018 у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися із сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення ст. 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сiмейного життя, а тому допустимим є встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що той із батьків, хто на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, хто проживає з дитиною, не має права перешкоджати першому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

При визначенні якнайкращих інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Із заяви ОСОБА_1 та доданих ним доказів вбачається, що він разом з ОСОБА_2 та їх чотирма малолітніми дітьми проживали разом в м. Світловодську Кіровоградської області. Заявник цікавиться дітьми, приймає активну участь у їх навчанні та розвитку. Відомості про його неналежну поведінку з дітьми відсутні.

Проте ОСОБА_1 втратив контакт з малолітніми дітьми через те, що ОСОБА_2 покинула місце їх спільного постійного проживання, взявши з собою чотирьох дітей, про їх місце знаходження заявника не повідомила, уникає контактів з ним та його контактів з дітьми.

Водночас згідно зі ст. 153 СК України. ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» заявник ОСОБА_6 та також діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 мають право на безпосереднє спілкування між собою.

Крім того, згідно зі ст. 151 СК України заявник має право на особисте виховання дітей, а згідно зі ст. 157 СК України він зобов`язаний брати участь у їх вихованні, що обумовлено правом їх особистого спілкування.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_2 не повідомляли апеляційному суду про наявність у неї намірів повернути дітей або повернутися разом з ними до місця їх постійного проживання в м. Світловодську Кіровоградської області, що впливає на реалізацію заявником його прав та виконання обов`язків відносно дітей.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не навів аналізу поясненням заявника та наданих ним доказів, не оцінив можливі ризики втрати контакту батька і дітей між собою до вирішення між батьками спору щодо місця проживання дітей.

Враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння підтриманню відносин та емоційного контакту особисто дітей і їх батька, які виявилися розлученими, повинно переважати над бажанням інших осіб, зокрема матері дітей, обмежити або взагалі позбавити дітей від зустрічей з батьком, особливо з урахуванням наданих суду доказів ставлення батька до виконання своїх обов`язків, відсутність передбачених законодавством підстав, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що їх зустрічі будуть сприяти убезпеченню від розриву сімейних зв`язків дітей і батька й ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дітей.

Про можливість забезпечення позову у справах про визначення місця проживання дитини, адекватність і співмірність такого забезпечення шляхом зобов`язання одного із батьків надати другому можливість безперешкодного спілкування та побачення з дитиною протягом певного проміжку часу неодноразово вказував Верховний Суд у своїх рішеннях, наприклад, в ухвалі від 25.08.2020 у справах № 466/2317/20, у постановах від 25.11.2020 та від 15.08.2021 у справі № 760/1513/19 тощо.

Проте, оцінюючи запропонований заявником ОСОБА_1 графік його зустрічей з дітьми для спілкування, а саме: щомісячно кожного понеділка, вівторка, четверга та п`ятниці з 08:00 до 13:00, кожної другої суботи та неділі з 10:00 суботи до 20:00 неділі, а також враховуючи думку представника органу опіки і піклування про те, що встановлення зустрічей дітей з батьком в будні дні відволікатиме їх він навчання у школі та відвідування звичних розвиваючих занять поза школою, колегія суддів апеляційного суду вважає, що достатнім для забезпечення майбутнього позову про визначення місця проживання дітей з батьком та підтримання зв`язків дітей і батька буде визначення часу спілкування малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з батьком ОСОБА_1 з 10:00 кожної другої суботи до 20:00 кожної другої неділі місяця.

Крім того, у питанні графіку спілкування дітей і батька, як забезпечення позову про визначення місця проживання дітей, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що суд вирішує лише питання необхідності вжити заходів забезпечення, які маю бути адекватними, співмірним, не є тотожним задоволенню зазначених позовних вимог, тимчасовими, до закінчення вирішення спору між сторонами або до скасування забезпечення, а тому суд не вирішує наперед можливий спір між батьками щодо участі батька у вихованні дітей.

Вирішуючи питання необхідності обумовлення зустрічей дітей і батька присутністю матері, колегія суддів апеляційного суду враховує наявність особистого конфлікту між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а тому погоджується з доводом заявника, що в інтересах дітей їх зустрічі з батьком мають відбуватися без присутності матері ОСОБА_2 для унеможливлення ситуації, коли діти можуть стати свідками з`ясування стосунків між їх батьками. До того ж колегія суддів зауважує, що суд може обумовити побачення дітей і одного із батьків, який проживає окремо, присутністю інших осіб, зокрема другого із батьків, лише в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини. Однак у цій справі суд не має жодних підстав вважати, що можуть настати будь-які негативні наслідки для дітей від зустрічей з їх батьком без присутності матері.

Доводи представників ОСОБА_2 про те, що забезпечення позову шляхом встановлення запропонованого заявником графіку зустрічей дітей з ним у поєднанні з повернення дітей до м. Світловодська є тотожним задоволенню позову про визначення місця проживання дітей з батьком колегія суддів апеляційного суду відхиляє, як безпідставні.

І заявник у своїй заяві до суду, і суд розглядають ці заходи забезпечення позову окремо один від одного через призму необхідності їх застосування, співмірності та адекватності, достатності кожного з них.

Клопотання заявника про забезпечення його майбутнього позову такими заходами, як встановлення заборони дітям перетинати державний кордон України та виїжджати на ТОТ України у супроводі інших осіб, а також шляхом зобов`язання ОСОБА_2 невідкладно повернути дітей до м. Світловодська, на думку колегії суддів апеляційного суду, задоволенню не підлягає.

Суд нагадує що метою забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини є одночасно виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача і дитини, зокрема, сприяння у збереженні, а за необхідності - відновленні відносин та емоційного контакту дитини особисто з тим із батьків, хто проживає окремо від неї.

При цьом відновлення загалом ситуації проживання заявника та дитини, яка була до настання стверджуваного заявником порушення його права, за захистом якого він звернувся або має намір звернутися до суду, не являється метою чи засобом інституту забезпечення позову у цивільному судочинстві.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вказав, що клопотання ОСОБА_1 про заборону дітям виїжджати за межі України та переміщуватися її територією, зокрема встановлення тимчасового обов`язку проживати у певному місці, суперечить змісту ст. 150 ЦПК України та відповідним нормам ЦК України, СК України, Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», практиці Верховного Суду щодо застосування таких норм.

Хоча місцевий суд обгрунтовано і правильно відмовив у забезпеченні майбутнього позову шляхом заборони виїзду та переміщення дітей, зобов`язання матері повернути дітей до місця проживання, але загальний висновок про відмову в забезпечення позову загалом, зокрема шляхом встановлення періодичних зустрічей для спілкування дітей і батька, є неправильним.

Зміст заяви та додані до неї докази давав суду підстави частково її задовольнити так, як загроза відсутності особистих контактів дітей і батька може мати наслідком послаблення їх зв`язків та в кінцевому результаті ускладнити виконання можливого рішення суду.

Стосовно аргументу апелянта, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що виявилося у нездійсненні ним виклику учасників справи у судове засідання для з`ясування обставин справи та вирішення питання про забезпечення позову, то колегія суддів цей аргумент до уваги не бере так, як згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених ч. 5 цієї статті, до яких ця справа не належить.

8.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду про відмову в забезпеченні зустрічного позову необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким забезпечити цей позов у обраний позивачкою спосіб.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Сирота Дмитро Іванович, задовольнити частково.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.06.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Майбутній позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з батьком забезпечити шляхом визначення часу спілкування малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), без присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ), з 10:00 кожної другої суботи до 20:00 години кожної другої неділі місяця.

В задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони дітям перетинати державний кордон України, зобов`язання ОСОБА_2 невідкладно повернути дітей до місця постійного проживання відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 19.08.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: О. Л. Дуковський

С. М. Єгорова