П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року місто Київ

справа № 752/2593/22

провадження №22-ц/824/7317/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «ФК «Гарант Капітал»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «ФК «Гарант капітал», в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив визнати недійсним з дати укладення договору наступне речення п.43 договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 4 червня 2018 року № 86007: «При перенесенні забудовником, на підставі офіційного листа, запланованої дати введення об`єкта в експлуатацію, зміни до договору не вносяться, управитель оформлює нове Свідоцтво про участь у фонді, запланованою датою введення в експлуатацію буде вважатися дата, вказана у Свідоцтві про участь у фонді»; визнати недійсним з дати укладання договору наступне речення п.43 Договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 15 червня 2018 року № 86153: «при перенесенні забудовником, на підставі офіційного листа, запланованої дати введення об`єкта в експлуатацію, зміни до договору не вносяться, управитель оформлює нове Свідоцтво про участь у фонді, запланованою датою введення в експлуатацію буде вважатися дата, вказана у Свідоцтві про участь у фонді»; визнати недійсним повідомлення ТОВ «ФК «Гарант Капітал» від 1 листопада 2022 року про збільшення строків будівництва по житловому будинку № 2 - грудень 2025 року, запланованої дати передачі під заселення - березень 2026 року; по будинку № 28 - грудень 2029 року, запланованої дати передачі під заселення - березень 2030 року; змінити вказану в п.5 договору заплановану дату введення об`єкта будівництва в експлуатацію: складова частина об`єкта будівництва житловий будинок АДРЕСА_1 «з квітня 2020 року» на «жовтень 2023 року, якщо іншу дату не буде визначено шляхом проведення судово-будівельної експертизи, складова частина об`єкта будівництва житловий будинок АДРЕСА_2 «з серпня 2020 року» на « січень 2024 року, якщо іншу дату не буде визначено шляхом проведення судово-будівельної експертизи .

Позов обґрунтовано тим, що між позивачем як довірителем та АТ АКБ «Аркада» укладено два договори про участь у Фонді фінансування будівництва виду А «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада - Будівництво» від 4 червня 2018 року № 86007 та від 15 червня 2018 року № 86153. Предметом договорів є передача управителю в управління грошових коштів для фінансування об`єктів будівництва - житлових будинків та об`єктів соціально-побутової сфери за адресою: АДРЕСА_3 , а саме житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та з метою отримання позивачем у власність об`єктів інвестування - житлових квартир.

Пункти 43 зазначених договорів містить таке речення: «При перенесенні забудовником, на підставі офіційного листа, запланованої дати введення об`єкта в експлуатацію, зміни до договору не вносяться, управитель оформлює нове Свідоцтво про участь у фонді, запланованою датою введення в експлуатацію буде вважатися дата, вказана у Свідоцтві про участь у фонді». Таке доповнення не передбачене умовами Типового договору про участь у ФФБ і порушує права споживача з управління майном на отримання об`єкту інвестування у визначені договорах терміни.

Такі умови в силу положень ст.ст.18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими.

Позивач вважає необґрунтованими встановлені нові строки будівництва, що позбавляє його права на отримання у власність оплачених квартир у розумні строки.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 17 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведені в ході розгляду справи обставини, викладені в позовній заяві щодо несправедливості умов третього речення п.43 Договорів про участь у ФФБ, укладених між сторонами, а також порушення прав позивача з боку відповідача. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що ані Закон, який регулює діяльність Управителя під час здійснення фінансування будівництва житла і управління коштами, ані договори укладені між сторонами у даному спорі, не містять положень, які встановлюють право управителя визначати строки введення об`єкту в експлуатацію. Крім того, згідно положень закону Договір про участь у ФФБ є публічним договором, він повинен відповідати Типовому договору, затвердженому постановою КМУ та його зміст є ідентичним для всіх довірителів - учасників ФФБ. Будь-які внесення змін до такого договору без узгодження іншими довірителями суперечить положенням Закону.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми Закону «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» в частині порядку визначення строків будівництва об`єкта будівництва в системі ФФБ.

Також, вказує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ч.ч.2,3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Несправедливість третього речення п.43 договорів полягає в істотному дисбалансі договірних прав та обов`язків сторін. Внаслідок односторонньо зміни відповідачем однієї із істотних умов договорів про участь у ФФБ позивач повністю позбавляється права отримати результат укладання цих договорів, у вказаних в договорах строки. В порушення принципу добросовісності надає можливість управителю неодноразово переносити строки будівництва всупереч встановленим в цих договорах строкам. Вказує, на наявність шкоди у довірителя.

Пункт 43 договорів про участь у ФФБ містить третє речення, яке суперечить змісту Типового договору, тому що допускає зміну вказаних в п.5 цього договору запланованих дат введення об`єкта будівництва в експлуатацію без згоди довірителя.

Судом неправильно застосовані норми 633 ЦК України щодо нікчемності умов публічного договору.

Вимоги про визнання недійсними повідомлень відповідача від 1 листопада 2021 року про збільшення строків будівництва в частині встановлення нових запланованих дат введення житлових будинків в експлуатацію є похідними від основних вимог про визнання недійсними третіх речень п.43 договорів.

Обраний спосіб захисту є ефективним способом захисту порушених прав позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача ТОВ «Гарант Капітал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від третьої особи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позивач ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з підстав викладеній у ній.

Представник відповідача ТОВ «Гарант Капітал» Колеснікова Ю.Е. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи - Національної комісії цінних паперів та фондового ринку в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлено: направлено судову повістку - повідомлення на офіційну електронну пошту, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду /а.с217, том2/.

За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи справи відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2018 року між АТ «АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_1 укладено Договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 86007, відповідно до умов якого Довіритель на підставі повного визнання ним Правил фонду фінансування будівництва «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО», що затверджені рішенням Правління ПАТ АКБ «АРКАДА» надав згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «АРКДА-БУДІВНИЦТВО» /а.с. 19-27, том 1/.

За цим Договором Довіритель приймає на себе зобов`язання виконувати Правила фонду та передати Управителю в обсягах та на умовах цього Договору кошти в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 66,67 кв.м., а Управитель прийняв від Довірителя кошти в управління та відповідно до Правил фонду і Договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів залишається в управління Управителя. Після закінчення будівництва, введення об`єкта будівництва в експлуатацію, підключення його до інженерних мереж, передачі його об`єднанню співвласників, або власнику, або експлуатуючій організації разом з необхідною технічною документацією, та, відповідно, під заселення Довірителям кошти оперативного резерву Управитель перераховує Забудовнику.

Правила фонду є невід`ємною частиною даного договору (п. 1 Договору).

Відповідно до п.4 Договору після отримання від Довірителя коштів Управитель закріплює за Довірителем об`єкт інвестування та видає Довірителю Свідоцтво про участь у фонді, в якому зазначається: вид фонду, дані Довірителя, дата видачі Свідоцтва, закріплений об`єкт інвестування, запланована дата введення об`єкта будівництва в експлуатацію, сума коштів, переданих Довірителем, кількість закріплених за Довірителем вимірних одиниць об`єкта інвестування, графік внесення коштів, витяг з Договору про зобов`язання Забудовника перед Управителем, який діє в інтересах Довірителя, щодо спорудження об`єкта будівництва та передачі у власність Довірителя об`єкта інвестування.

Сторони погодили, що у разі зміни будь-яких даних, що зазначені у Свідоцтві про участь у фонді, таке Свідоцтво підлягає заміні.

Відповідно до п.п. 12 п.7 Договору Управитель зобов`язався повідомляти Довірителя про збільшення строків будівництва більш як на 90 днів.

Пунктом 43 договору передбачено, що зміни до цього Договору вносяться у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Додатки та зміни до цього Договору є його невід`ємною частиною і мають однакову юридичну силу. При перенесенні Забудовником, на підставі офіційного листа, запланованої дати введення об`єкта в експлуатацію, зміни до Договору не вносяться, Управитель оформлює нове Свідоцтво про участь у фонді, запланованою датою введення об`єкта в експлуатацію буде вважатися дата, зазначена у Свідоцтві про участь у фонді.

11 жовтня 2018 року ОСОБА_1 видано Свідоцтво про участь у ФФБ виду А «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО», в якому визначено за планова дата введення в експлуатацію об`єкта - квітень 2020 року, запланована дата для заселення - червень 2020 року /а.с. 28 том 1/.

15 червня 2018 року між ПАТ АКБ «АРКАДА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 86153 про участь у Фонді фінансування будівництва, за яким об`єктом інвестування ж квартира АДРЕСА_5 , запланованою датою введення об`єкта будівництва в експлуатацію визначено - серпень 2020 року (п.5 Договору) /а.с. 8-16, том 1/.

Зазначений договір містить тотожні умови, що і Договір від 04 червня 2018 року.

19 червня 2018 року ОСОБА_1 видано Свідоцтво про участь у ФФБ виду А «ЕВРИКА» № НОМЕР_1, в якому зазначено запланований строк введення в експлуатацію - серпень 2020 року, запланована дата передачі під заселення - листопада 2020 року /а.с. 17, том 1/.

ТОВ «ФК «Гарант Капітал» повідомило позивача, що рішенням Господарського суду м. Києва від 12 січня 2021 року у справі № 910/14860/20 АТ АКБ «АРКАДА» змінено на нового управителя - ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Капітал» /а.с.163, том 1/.

01 листопада 2021 року ТОВ «ФК «Гарант Капітал» повідомило позивача про збільшення строків будівництва житлового будинку № 2 на підставі повідомлення Забудовника та визначено запланованою датою введення житлового будинку в експлуатацію - грудень 2025 року та відповідне внесення змін до Свідоцтва за заявою Довірителя /а.с.164, том 1/.

Того ж дня відповідач повідомив позивача про зміну строків будівництва будинку АДРЕСА_6 та заплановану дату введення будинку в експлуатацію - грудень 2029 року /а.с.165, том 1/.

Звертаючись до суду позивач посилається на недійсність третього речення п.43 Договорів про участь у Фонді фінансування будівництва від 04 червня 2018 року № 86007 та від 15 червня 2018 року № 86153, з підстав того, що з урахуванням положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» вони є несправедливими.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Отже, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-330цс16).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19) вказано, що «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».

Позивачем не доведено існування перелічених у статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вище ознак у їх сукупності та не спроектовано їх на обставини даної справи, які б давали підстави для кваліфікації оспорюваних умов договору як несправедливих.

Отже, у справі, що переглядається, колегія суддів, не встановивши наявності одночасно всіх ознак, які свідчать про те, що умови договорів є несправедливими відповідно до приписів статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання окремих положень догорів несправедливими.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вимоги позивача зводяться до незгоди із перенесенням дати введення будинку в експлуатацію.

Так, ст.9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (в редакції чинній на момент укладення правочинів) визначено, що управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов`язується збудувати один або декілька об`єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об`єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов`язується здійснювати фінансування будівництва цих об`єктів будівництва на умовах договору.

Договір між забудовником та управителем ФФБ має обов`язково містити зобов`язання забудовника після закінчення будівництва передати об`єкти інвестування у власність довірителям ФФБ на умовах цього Закону та Правил ФФБ.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (в редакції чинній на момент укладення правочинів) Правила ФФБ є публічною пропозицією для вступу до фонду особи, яка бажає стати довірителем цього фонду, на підставі визнання цих Правил.

Після визнання довірителями Правил ФФБ та внесення до ФФБ коштів управитель ФФБ не має права вносити зміни та доповнення до Правил ФФБ без письмової згоди всіх довірителів. У разі необхідності внесення змін та доповнень до Правил ФФБ управитель ФФБ зобов`язаний надіслати у письмовій формі пропозиції із зазначенням змісту правил, які пропонується змінити, кожному довірителю.

Згідно з ст.14 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (в редакції чинній на момент укладення правочинів) фізична або юридична особа, або спільний інвестор ФОН стає довірителем ФФБ за умови передачі коштів в управління управителю ФФБ та укладання з управителем ФФБ договору про участь у ФФБ на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Договір про участь у ФФБ укладається за умови надання особою визначених Правилами ФФБ документів, які ідентифікують цю особу.

Договір про участь у ФФБ обов`язково має містити: предмет договору; найменування особи довірителя; найменування особи управителя ФФБ; вид ФФБ; порядок передачі довірителем коштів в управління управителю ФФБ; обмеження щодо окремих дій управителя з управління майном; права та обов`язки управителя ФФБ та довірителя; відомості про об`єкт будівництва із зазначенням його місця розташування та технічних характеристик; запланована дата (місяць і рік) введення об`єкта будівництва в експлуатацію; відомості про закріплений за довірителем об`єкт інвестування із зазначенням його технічних характеристик; строки та механізм повернення довірителю коштів на його вимогу, розмір платежів, які повинен сплатити при цьому довіритель; строк дії договору; відповідальність сторін за невиконання умов договору; порядок надання інформації довірителю про хід виконання умов договору, перелік інформації, яка надається довірителю у письмовій формі; порядок взаємодії довірителя та управителя ФФБ у випадку дострокового введення об`єкта будівництва в експлуатацію; порядок внесення змін до договору про участь у ФФБ; розмір та форму винагороди управителя ФФБ.

Отже, Закон чітко визначає зобов`язання Управителя при здійсненні фінансування будівництва, а також вимоги до договору між Управителем та довірителем.

Аналізуючи вищевикладене та зміст договорів від 04 червня 2018 року та 15 червня 2018 року колегія суддів доходить висновку, що управитель (відповідач) видає Свідоцтво про участь у фонді, в якому зазначається запланована дата введення об`єкта будівництва в експлуатацію, яка визначається Забудовником, а у разі зміни запланована дата введення об`єкта будівництва в експлуатацію лише повідомляє довірителя про це (п.п. 12 п.7 Договорів). При цьому, управителя під час здійснення фінансування будівництва житла і управління коштами не наділено правом визначати строки введення об`єкту в експлуатацію.

Отже, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» є необґрунтованими.

Вимоги позивача щодо внесення змін до договору в частині визначення строків введення об`єкта будівництва в експлуатацію колегією суддів вважає необґрунтованими, з урахуванням того, що законодавцем не передбачено внесення змін до такого договору без узгодження з іншими довірителями.

Посилання апеляційної скарги на необхідність застосування ч.3 ст.376 ЦПК України, як підстава для скасування судового рішення колегія суддів не бере до уваги з таких підстав.

17 листопада 2023 року Суддею Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2 проголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі №752/2593/22 /а.с.135-136, том 2/ та копію якої отримано позивачем 17 листопада 2023 року /а.с. 137, том 2/.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 21 листопада 2023 року судді ОСОБА_2 звільнено з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва.

Як вбачається зі змісту протоколу створення та перевірки кваліфікаційного та удосконаленого електронного підпису, створено за допомогою засобів системи «Електронний суд», повний текст рішення від 17 листопада 2023 року підписано 19 грудня 2023 року ОСОБА_3 /а.с. 213, том 1/.

Згідно з ч. 6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст.259 ЦПК України, усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах. Судові рішення викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно- комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). На судове рішення, викладене в електронній формі, накладається кваліфікований електронний підпис судді (у разі колегіального розгляду - кваліфіковані електронні підписи всіх суддів, що входять до складу колегії).

Згідно п.28 розділу ІІІ Положення «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи», затвердженого рішенням ВРП України від 17 серпня 2021 року № 184, дата та час підписання документа в Електронному суді, а також дата та час його надсилання автоматично зберігаються і не підлягають корегуванню.

Відповідно до п.5.9 Положення паперове судове рішення - оригінал судового рішення на папері з особистими підписами всіх суддів (присяжних), які беруть участь в ухваленні (прийнятті) рішення.

Отже, саме паперове судове рішення є оригіналом судового рішення.

Повний текст судового рішення підписане суддею Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2, яка здійснювала розгляд справи №752/2593/22 та ухвалювала рішення по справі, протилежного матеріали справи не містять.

Необхідно зауважити, що дата складення повного тексту судового рішення та дата оприлюднення судового рішення не є тотожними поняттями.

Отже, відсутні підстави вважати що на дату складання повного тексту оскаржуваного рішення повноваження судді ОСОБА_2 вже були припиненні, оскільки 19 грудня 2023 року, на яке посилається Позивач як на дату складення повного тексту рішення, є датою оприлюднення його в підсистемі Електронний суд, а не датою складення повного тексту судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на п.5.11 Положення, яким визначено що підписувач/підписувачі (рішення, судового рішення, іншого документа) - особа або особи, які відповідно до норм законодавства мають підписати відповідний документ, отже оприлюднення судового рішення не суддею ОСОБА_2 не є підставою вважати, що нею не підписувався оригінал оскаржуваного рішення.

Отже, підстави вважати, що рішення ухвалено не суддею ОСОБА_2 відсутні.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 30 травня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус