Справа № 473/3519/23
УХВАЛА

іменем України

"22" серпня 2024 р. м.Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Зубар Н.Б., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лузан Людмили Вікторівни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту державного виконавця, свідоцтва про придбання майна та державної реєстрації права власності на нерухоме майно

встановив

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила:

- визнати за нею право спільної сумісної власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю, магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,0266 га за цією ж адресою;

- визнати недійсними та скасувати результати електронних торгів із реалізації вказаного нерухомого майна;

- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. від 21 червня 2023 року за виконавчим провадженням № 65038151 про передачу майна стягувачу ( ОСОБА_3 ) в рахунок погашення боргу;

- визнати недійсними та скасувати свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), серія та номер: 681 та 682, видані 26 червня 2023 року, видавник: ОСОБА_5 , державний нотаріус Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, на ім`я ОСОБА_3 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на вищевказане нерухоме майно.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області в складі судді Ротар М.М. від 14 липня 2023 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 травня 2024 року заяву судді ОСОБА_6 по самовідвід було задоволено, справа згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначена до провадження судді Лузан Л.В.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду в складі судді Лузан Л.В. від 09 травня 2024 року справу прийнято до провадження судді Лузан Л.В.

19 серпня 2024 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 (представниця позивачки ОСОБА_2 ) (зареєстрована в системі «Електронний суд» 16 серпня 2024 року) про відвід судді Лузан Л.В., яка обґрунтована наявністю обставин, що викликають сумнів у неупередженості судді, оскільки в проваджені судді Лузан Л.В. перебували цивільні справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики (справа № 473/995/18), про стягнення коштів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України (справи № 473/3722/21, № 473/2697/23), за скаргою ОСОБА_4 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. (справа № 473/995/18), по якім ухвалені рішення та в порядку виконання яких були відкриті виконавчі провадження, та звернуто стягнення на майно, що перебувало в спільній сумісній власності позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Лузан Л.В. від 20 серпня 2024 року визнано необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді Лузан Людмили Вікторівни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту державного виконавця, свідоцтва про придбання майна та державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В порядку ч.1 ст.33 ЦПК України заяву ОСОБА_1 про відвід судді Лузан Людмили Вікторівни передано судді Зубар Н.Б.

При вирішенні заяви про відвід судді Лузан Л.В. суд враховує, що згідно ч.2 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 7-9, 11 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Суд відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України вважає можливим вирішити питання про відвід судді без повідомлення учасників справи, оскільки таке рішення було прийнято і суддею Лузан Л.В.

Окрім того ЦПК встановлює строк розгляду такого відводу протягом двох робочих днів, тоді як розподіл справи відбувся 21.08.2024 року об 11.13 год.

Аналізуючи обґрунтованість заяви про відвід, суд виходить з наступного.

Суддя Лузан Л.В. в ухвалі від 20 серпня 2024 року вказала, що підставою вказаного позову є обставини, які є відмінними від фактичних обставин, встановлених судом щодо раніше розглянутих позовів, скарги. При цьому, всі юридично значущі факти, які визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень учасників справи та норм матеріального права, а відтак алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію.

Згідно ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Європейський суд з прав людини в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі». Аналогічна правова позиція закріплена також в п.п. 49, 52 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (заява № 33949/02), п. 28 рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15.07.2010 р. (заява № 16695/04).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 р. «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

Наведе свідчить про те, що підстави для відводу судді можуть бути оціночною категорією, що з одного боку дає змогу реалізувати конституційну засаду незалежного розгляду справи суддею, а з іншого боку, є площиною для зловживань з боку недобросовісних учасників.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справах П`єрсак проти Бельгії, Кіпріану проти Кіпру, Грівз проти Сполученого Королівства). Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність головуючого судді презумується.

Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів).

Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 (справа №800/592/17) та від 01.10.2018 (справа №9901/673/18).

Окрім того, згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в пункті 10 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не може бути підставою для відводу та не є і не може викликати сумніви щодо безсторонності та неупередженості судді.

Водночас згідно п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Обставинами, що викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді можуть бути незаконні дії судді під час розгляду справи, ігнорування законних вимог сторони, створення перешкод для реалізації процесуальних прав, нерівне ставлення до сторін, нетактовна поведінка судді тощо. Для того щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Жодних доказів наявності обставин, які б свідчили про упередженість та необ`єктивність судді Лузан Л.В. при здійсненні правосуддя в розумінні ст.36 ЦПК України в ході розгляду даної справи не встановлено, а тому суд вважає, що відвід судді не може бути задоволено.

Керуючись ст.ст.36,37, 39,40,258-260 ЦПК України, суд

постановив

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Лузан Людмили Вікторівни від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування протоколу про проведення електронних торгів, акту державного виконавця, свідоцтва про придбання майна та державної реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Б.Зубар