КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/15996/23

номер провадження 22-ц/824/1971/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року /суддя Катющенко В.П./

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича, стягувач акціонерне товариство «Сенс Банк», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив суд:

1. визнати неправомірними дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича (м. Ірпінь) щодо відкриття виконавчого провадження №72965652 від 05.10.2023 року та накладення арешту на все майно ОСОБА_1 ;

2. скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича (м. Ірпінь) про відкриття виконавчого провадження №72965652 від 05.10.2023;

3. скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича (м. Ірпінь) про арешт майна боржника №72965652 від 05.10.2023;

4. скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Мойсея Івана Михайловича (м. Ірпінь) про арешт коштів боржника №72965652 від 05.10.2023.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року у задоволенні скарги відмовлено. /а.с. 177-180/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, задовольнивши вимоги скарги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано правового висновку Верховного суду по справі № 922/5723/14 від 28 січня 2021 року, про те, що подія винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, не поновлює строк для його пред`явлення. Вказував, що пред`явлення виконавчого документу приватному виконавцю Мойсею І.М. відбулося вже після закінчення строків на його пред`явлення. Приватним виконавцем Бурко А.М., по оскаржуваному виконавчому листу №755/25532/14-ц, виданому Дніпровським районним судом м. Києва 03 листопада 2014 року, 01.09.2021 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. На даний час постанова чинна, стягувачем не оскаржувалась. Згідно ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження не може вже бути розпочате знову по даному виконавчому листу. Оскільки винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, це означає, що жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду спору, оскільки виконавче провадження закінчено.

Представник стягувача АТ «Сенс Банк» Стеценко М.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказував, що вперше виконавче провадження №48431219 за виконавчим листом №755/25532/14-ц було відкрито 14 серпня 2015 року. Виконавчий документ було повернуто стягувачу з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження". На час повернення виконавчого документа стягувачу набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" у новій редакції, відповідно до якої строки пред`явлення виконавчих документів до виконання врегульовано статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження". Виконавчий лист №755/25532/14-ц був повернутий стягувачу 26 грудня 2016 року і міг бути повторно пред`явлений до виконання до 26 грудня 2019 року. Отже, відмова приватного виконавця Чижика А.П. у червні 2018 року у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/25532/14-ц з підстав спливу строку його пред`явлення до виконання, суперечила вимогам законодавства, оскільки стягувач пред`являв виконавчий лист до виконання у межах строків пред`явлення його до виконання. ОСОБА_1 вже звертався до суду, намагався визнати виконавчий лист №755/25532/14-ц таким, що не підлягає виконанню з причин закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа на виконання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва № 755/16161/20 від 20 листопада 2020 року у задоволенні скарги боржника відмовлено, рішення набрало законної сили. За таких обставин, є обґрунтованими висновки, про те, що у зв`язку з пред`явленням AT «Укрсоцбанк» у травні 2018 року виконавчого документа до виконання, відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та стягувачем не пропущено строк пред`явлення виконавчого листа №755/25532/14-й до виконання.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, приватний виконавець Мойсей І.М. звернувся з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання пояснень, яке апеляційним судом відхилено з огляду на сплив строків для подання відзиву, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 16.10.2014 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого документа задоволено, видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2014 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 332 965,11 грн, а також витрати, пов`язані з розглядом справи в третейському суді в сумі 3 729,65 грн, та 243,60 грн судового збору.

На підставі даного рішення суду, 16.10.2014 Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 755/25532/14-ц було винесено ухвалу про видачу виконавчого листа у вказаній справі та передачі його стягувачу.

14.08.2015 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н.М., було відкрито виконавче провадження на підставі заяви та виконавчого листа від стягувача та накладено арешт на майно.

26.12.2016 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н.М., винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі п. 7, ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження».

29.05.2018 приватним виконавцем Чижиком А.П. було розглянуто звернення стягувача про відкриття виконавчого провадження та стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, саме відповідно до п.2 ч.4 ст.4 Закону України від 02.06.2016 № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження» по причині пропущеного 26.12.2017 встановленого Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» річного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

16.03.2020 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду задоволено, замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» його правонаступником - Акціонерним товариством «Альфа-Банк» по виконавчому листу №755/25532/14-ц, виданому Дніпровським районним судом м. Києва 03.11.2014, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 332 965, 11 грн, а також витрат, пов`язаних з розглядом справи в третейському суді в сумі 3 729, 65 грн, та 243, 60 грн судового збору, яке 20.05.2021 постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2020 залишено без змін.

27.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 27.10.2020 з накладенням арешту на все майно боржника.

20.11.2020 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у межах цивільної справи № 755/16161/20 у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммеда, стягувач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2021 заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю.

Виконавчий лист № 755/25532/14-ц, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 03 листопада 2014 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.05.2014 по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 332 965,11 грн., а також витрати пов`язані з розглядом справи в третейському суді в сумі 3 729,65 грн. та 243,60 грн. судового збору визнано таким, що не підлягає виконанню.

01.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Бурко А. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 27.10.2020 на підставі пункту 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Київського апеляційного суду від 16.11.2021 р. у межах цивільної справи №755/25532/14-ц апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено та увалу Дніпровського районного суду міста Києва від 3 серпня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2021 у справі № 755/16161/20, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 20.11.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 01.02.2021 залишено без змін.

05.10.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 05.10.2023 з примусового виконання виконавчого листа № 755/25532/14-ц виданого 03.11.2014 Дніпровським районним судом м. Києва.

Цього ж дня, приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Мойсеєм І.М. у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 винесено постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника

Відмовляючи у вимогах скарги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч. 5 ст. 82 ЦПК України про те, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Пунктом 5 частини третьої статті 11 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (в редакції, чинній на дату винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Так, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання на момент видачі вказаного виконавчого листа, боржником за яким визначено ОСОБА_1 , встановлювались статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, у вказаній редакції, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 втратив чинність з 05.10.2016 у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон - № 1404-VIII), крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом (абзац 2 пункту 2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII).

Таким чином, враховуючи приписи статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, на момент звернення стягувачем до органу примусового виконання строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 30.06.2016, становив один рік, перебіг якого мав би починатися з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили.

Виконавчий лист № 755/25532/14-ц було пред`явлено до виконання, проте постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Обухівського МРУЮ Голубець Н.М., керуючись п.7 ч.1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист було повернуто стягувачеві з вказівкою, що повторно виконавчий документ може бути пред`явлений для виконання в строк до 26.12.2019.

У подальшому, 29.05.2018 приватним виконавцем Чижиком А.П. було розглянуто звернення стягувача про відкриття виконавчого провадження та стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, саме відповідно до п.2 ч.4 ст.4 Закону України від 02.06.2016 № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження» по причині пропущеного 26.12.2017 встановленого Законом України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» річного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

16.11.2021 апеляційний суд, скасовуючи ухвалу Дніпровського районного суду м. Києві від 03.08.2021 у цивільній справі № 755/25532/14-ц вказав, що: «відмова приватного виконавця Чижика А.П. у червні 2018 року у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/25532/14-ц з підстав спливу строку його пред`явлення до виконання, суперечить вимогам законодавства, оскільки стягувач пред`являв виконавчий лист до виконання у межах строків пред`явлення його до виконання.»

Частиною четвертою статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується. Про це було безпосередньо зазначено у частині другій статті 23 Закону № 606-XIV, яка є попередньою редакцією Закону № 1404-VIII, тоді як в чинній редакції Закону питання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання урегульовано статтею 12, але в ній ця норма відсутня.

Норми щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебувають у системному зв`язку із застосуванням норм, що регулюють завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, з аналізу частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону № 1404-VIII висновується, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону № 1404-VIII.

Така позиція узгоджується з подібними правовими висновками, висловленими у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 29.10.2020 у справі № 916/922/16 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 303/2642/20.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягувачем, у розрізі спірних правовідносин, не було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вирішуючи заявлені скаржником вимоги, у межах розгляду даної скарги, суд першої інстанції також вірно враховував факти, встановлені судами в межах інших судових проваджень, які є преюдиційними для розгляду даної скарги.

Так, у постанові від 16.11.2021 апеляційний суд, скасовуючи ухвалу Дніпровського районного суду м. Києві від 03.08.2021 у цивільній справі № 755/25532/14-ц дійшов висновків про те, що стягувачем не було пред`явлено виконавчий лист №755/25532/14-ц до виконання після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.04.2021 у справі №755/16161/20 підтвердив вказаний висновок про те, що виконавчий документ після його повернення 26 грудня 2016 року та 29 травня 2018 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа Банк» грошових коштів, міг бути пред`явлений стягувачу протягом трьох років, тобто у строк до 26 грудня 2019 року (після повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що майно боржника не розшукано протягом року) та до 29 травня 2021 року (після повернення повторно поданого виконавчого документу у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про безпідставність вимог скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги, про те виконавче провадження розпочато за виконавчим листом, строк пред`явлення до виконання якого закінчився, апеляційним судом відхиляються як такі, що були предметом ретельного розгляду суду першої інстанції.

Вперше виконавче провадження №48431219 за виконавчим листом №755/25532/14-ц було відкрито 14 серпня 2015 року. Виконавчий документ було повернуто стягувачу з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження". На час повернення виконавчого документа стягувачу набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" у новій редакції, відповідно до якої строки пред`явлення виконавчих документів до виконання врегульовано статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження". Виконавчий лист №755/25532/14-ц був повернутий стягувачу 26 грудня 2016 року і міг бути повторно пред`явлений до виконання до 26 грудня 2019 року.

Апелянт вже звертався до суду з вимогою визнати виконавчий лист №755/25532/14-ц таким, що не підлягає виконанню з причин закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа на виконання, у задоволенні скарги відмовлено, рішення набрало законної сили.

За таких обставин, є обґрунтованими висновки, про те, що у зв`язку з пред`явленням AT «Укрсоцбанк» у травні 2018 року виконавчого документа до виконання, відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та стягувачем не пропущено строк пред`явлення виконавчого листа №755/25532/14-й до виконання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: