Справа № 645/154/23
Провадження № 2/645/29/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Мартинової О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кривченко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного нотаріуса Четвертої Харківської нотаріальної контори Хлистун Олени Валентинівни, третя особа Харківська міська рада про зобов`язання вчинення нотаріальних дій та надання додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до державного нотаріуса Четвертої Харківської нотаріальної контори Хлистун Олени Валентинівни, в якій просить скасувати постанову ОСОБА_2 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 15.12.2022 року щодо ОСОБА_1 у спадковій справі № 583П/2022 у Четвертій Харківській нотаріальній конторі, відновити відповідно до законодавства пропущений позивачем процесуальний строк в повному обсязі на строк 10 місяців, зобов`язати Четверту Харківську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину його матері ОСОБА_3 у спадковій справі № 583П/2022.

В обґрунтування позову посилається на те, що після запровадження військового стану в Україні 24.02.2022 року та в період активних бойових дій нотаріальні дії у м. Харкові не проводились. У зазначений період позивач змушений був залишити м. Харків та виїхав на проживання у м. Кременчук, Полтавській області, де його було зареєстровано як внутрішньо переміщену особу. Відповідач у своїй Постанові про відмову від вчинення нотаріальної дії у спадковій справі № 583П/2022 наголосив, що процесуальний термін, відведений законодавством для отримання Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 , закінчився 11.08.2022 року. Вважав, що у цьому разі у судовому порядку підлягає відновленню процесуальний термін, встановлений законодавством шляхом складання 6-ти і 4-х місяців, тобто, у порядку ст. 1270 ЦК України з урахуванням вимог Постанови КМУ від 28.02.2022 р. № 164 в повному обсязі та на строк 10 місяців. Відповідач при підготовці спадкової справи № 583П/2022 та відмові у видачі Свідоцтва про право на спадщину в обов`язковому порядку перевірив та підтвердив наявність родинних зв`язків позивача та його матері ОСОБА_4 . Таким чином, позивач, постійно і законно перебуваючи у м. Кременчуці під час військового становища, був позбавлений можливості і не міг у встановлений законодавством термін отримати Свідоцтво про право на спадщину його матері ОСОБА_3 у м. Харкові. У зв`язку з чим вважає, що процесуальний строк було пропущено з поважних причин, а бездіяльність відповідача при відмові у видачі свідоцтва про право на спадщину у спадковій справі № 583П/2022 є незаконною, на підставі чого до суду було подано даний позов.

Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Пояснив, що він звернувся у лютому 2022 року до державного нотаріуса Четвертої Харківської нотаріальної контори Хлистун О.В. та йому було призначено дату прийому після 24.02.2022 року, більш точну дату не пам`ятає. Після чого він сплатив грошові кошти за послуги нотаріуса. Проте 24.02.2022 року в м.Харкові розпочалися активні бойові дії і він був змушений виїхати в м.Кременчуг, Полтавської області. Він телефонував нотаріусу, проте на дзвінки ніхто не відповідав. Зазначив, що він звертався до юристів міста Кременчука Полтавської області за консультацією, які йому повідомили, що оскільки з введенням воєнного стану в Україні, нотаріальні реєстри не працюють, тому він зможе звернутися до нотаріуса після завершення воєнного стану і строк на звернення з заявою про прийняття спадщини ним не буде пропущено. Вказав, що повернувся до м.Харкова в грудні 2022 року. Після чого звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки був впевнений що звертається вчасно, проте йому нотаріусом було відмовлено у прийнятті зазначеної заяви, оскільки він пропустив строк для прийняття спадщини. Зазначив, що його мати ОСОБА_4 була двічі заміжня, інших дітей не мала. Наголосив, що він єдиний син померлої, який доглядав за нею постійно до її смерті. Також ОСОБА_1 зазначив про наявність заповіту ОСОБА_4 , відповідно до якого все майно остання заповіла йому.

Відповідач державний нотаріус Четвертої Харківської нотаріальної контори Хлистун О.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Від відповідача 03.04.2024 року через канцелярію суду надійшла копія матеріалів справи, а також відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просила в задоволенні вимог відмовити. В обґрунтування зазначалось, що державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат» 15.12.2022 було винесено Постанову про відмову у видачі ОСОБА_1 , який мешкає в АДРЕСА_1 , свідоцтва про право на спадщину після його матері, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час звернення ОСОБА_1 до нотаріальної контори 12.12.2022 було з`ясовано, що відповідно до відомостей Спадкового реєстру спадкова справа щодо майна його матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась, що є фактом відсутності подання будь-яких заяв спадкоємцями (позивачем не виконано умову ст. 1269 ЦК України: своєчасно не подано заяву про прийняття спадщини). Також нотаріусом було отримано Інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади від 12.12.2022 про реєстрацію місця проживання спадкодавиці на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якої відсутні будь-які особи, місце проживання яких зареєстровано за однією адресою зі спадкодавицею, що виключає прийняття спадщини позивачем згідно п. 3 ст. 1268 ЦК України як особою, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, позивачем ОСОБА_1 був пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України, та спадщина не була прийнята ним у встановлений законом спосіб, тому Постанова про відмову у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину від 15.12.2022 є правомірною та обґрунтованою. Також абсолютно незаконною є вимога позивача про примушення до вчинення нотаріальної дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції, що підтверджується чіткою позицією КЦС у Постанові від 17.03.2021 по справі № 761/36415/18, згідно якої: «Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії».

Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення позивача та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку до наступного.

Так, за приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові померла ОСОБА_3 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу № 1 від 17.12.2022 року встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.09.1971 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано, після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 70-71).

За даними свідоцтва про народження ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю останнього записано ОСОБА_5 (а.с. 67 на звороті).

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова ОСОБА_3 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 68).

Відповідно до заповіту, посвідченого 16.04.2013 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Полтєвою І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 6-81 встановлено, що ОСОБА_3 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Харків, мешкає в АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та все те, що належатиме їй на день її смерті, та на що вона за законом матиме право, вона заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 64 на звороті).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 12.12.2022 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. заведено спадкову справу № 583П/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 (а.с. 60-71).

Державний нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2022 року повідомила, що нею на підставі заяви ОСОБА_1 заведена спадкова справа № 583П/2022 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 . Однак видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом на спадкове майно не виявляється за можливе, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством, рекомендовано звернутися до суду з заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої (а.с. 69).

Відповідно до копії довідки від 29.04.2022 № 1604- встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа 29.04.2022 року та його фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 (а.с. 29).

Відповідно до змісту ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем не проживала, а також протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на підставі ст. 1272 ЦК України звернувся до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_3 перебував в м. Кременчук Полтавської області, у зв`язку із оголошенням ІНФОРМАЦІЯ_6 в Україні воєнного стану внаслідок російської агресії, не зміг вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Повернувшись в м. Харків 12 грудня 2022 року, позивач звернувся 12 грудня 2022 року до державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримавши роз`яснення про пропуск ним шестимісячного строку для прийняття спадщини, оскільки постановою КМ України від 24 червня 2022 року за № 719 були запровадженні зміни щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану, за якими в п.3 постанови КМ України від 28 лютого 2022 року за № 164 внесені зміни, щодо перебігу строку для прийняття або відмови від спадщини на час військового стану, які повернули 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, звернувся до суду для вирішення цього питання.

Суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами (тривалий період перебування за межами міста, зміни в законодавстві щодо перебігу строків прийняття спадщини в умовах воєнного стану) для вчинення цих дій.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан о 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і на цей час його дію не припинено.

06 березня 2022 року постанову КМУ від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» доповнено п. 3, яким установлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Постановою КМ № 719 від 24 червня 2022 року п. 3 постанову КМУ від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» змінено, установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Починаючи з 18 червня 2023 року, постановою КМ № 469 від 09 травня 2023 року п. 3 постанову КМУ від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» виключено, тобто повернуто 6-ти місячний строк для прийняття спадщини.

За даними довідки від 29.04.2022 № 1604- встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа 29.04.2022 року та його фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 (а.с. 29). Та лише 12.12.2022 року ОСОБА_1 повернувся до м. Харкова та подав до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини (а.с. 61).

Інші спадкоємці до нотаріуса не зверталися, заяви про прийняття спадщини крім позивача іншими особами подані не були, заповіт складено на ОСОБА_1 , що підтверджується копією спадкової справи № 583П/2022 щодо майна померлої ОСОБА_3 .

Вказані встановлені судом обставини унеможливили своєчасне, протягом шести місяців після смерті спадкодавця, звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і підтверджують поважність причин пропуску строку такого звернення до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері ОСОБА_3 .

Також суд враховує ту обставину, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняттям спадщини, з врахуванням зупинення перебігу цього строку у зв`язку із введенням воєнного стану, та подачею заяви про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Більш того, останній вважав, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», розуміючи для себе, що строк для прийняття спадщини продовжений, інших спадкоємців немає.

На думку суду, подання ОСОБА_1 позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті його матері є єдиним ефективним способом захисту права позивача на спадщину на національному рівні у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який національні суди зобов`язані практично забезпечувати відповідно до ст. 1 цієї Конвенції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Крім того, з огляду на однозначні положення ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України про виникнення у спадкоємців права на спадщину з моменту смерті спадкодавця, у ОСОБА_1 , з урахуванням наведених ним переконливих мотивів у позові, виникло «законне сподівання» в успадкуванні прав на нерухоме майно від його померлої матері через визначення в судовому порядку додаткового строку на прийняття спадщини. Таке «законне сподівання» входить до поняття «майно», вільне володіння яким захищається ст. 1 Першого протоколу Конвенції (про ознаки «законного сподівання» зазначено у п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року, які застосовуються у даній справі).

Позивачем доведено існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, а обставини, на які він посилався як на підставу для визначення йому додаткового строку для подання зави про прийняття спадщини є поважними причинами пропуску вказаного строку, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно реалізувати право на подання заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладені обставини, оцінюючи доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_1 та визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , строком три місяці після набрання рішенням суду законної сили.

Щодо вимоги позивача про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину суд зазначає наступне.

За приписами ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються ЗУ «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного Закону нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно ст. 2 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Стаття 34 ЗУ «Про нотаріат» містить вичерпний перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 42 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів. Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця . За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом . Законами України можуть бути встановлені також інші підстави для відкладення або зупинення вчинення нотаріальних дій.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням;

9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Ці правила закріплені і в «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 за пунктом 3 Глави 13 якого нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Статтею 50 Закону № 3425-XII передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Згідно ч.2 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Главою 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (у редакції, чинній на час винесення спірної постанови), регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до пп. 5.1 вказаного Порядку, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Підпункт 5.3 Порядку визначає, що якщо заповіт визнаний судом недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 та 231 Цивільного кодексу України.

Підпунктом 5.4 Порядку передбачено, що у разі визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом.

Видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України.

Як встановлено вище, відповідач відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством.

Суд вважає, що нотаріус діяв відповідно до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Окремо слід зазначити вимоги позивача про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво на право на спадщину.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Вказані висновки зазначені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19).

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення відповідача прийнято в порядку та відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому і немає підстав для його скасування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено протиправність оскаржуваної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відтак в цій частині позову слід відмовити.

Оскільки позивач не просить відшкодувати йому судовий збір, тому з урахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та залишити їх за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 11, 12, 13, 76-83, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного нотаріуса Четвертої Харківської нотаріальної контори Хлистун Олени Валентинівни, третя особа Харківська міська рада про зобов`язання вчинення нотаріальних дій та надання додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач Державний нотаріус Четвертої Харківської нотаріальної контори Хлистун Олени Валентинівни, місце знаходження: м.Харків, вул. Василя Мельникова, буд. 2.

Третя особа Харківська міська рада, , місцезнаходження 61003, м. Харків, м-н Конституції, 7.

Повний текст рішення складено 04.07.2024 року.

Суддя О.М. Мартинова