ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ( ОСОБА_2 ) - адвоката Брайко Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Пількевич Т.А., на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , уточнивши позовні вимоги в ході судового розгляду, відповідно до кого прохала суду стягнути з відповідачів на її користь кошти у сумі 26 387,10 грн по 13 193,55 грн з кожного, та судові витрати у рівних частинах (а.с. 67-69).

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 08.02.2008 у справі № 2-37/2008 було стягнуто на її користь з ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 24 974,62 грн та судові витрати у розмірі 1 412,48 грн, а загалом 26 387,10 грн. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті залишилося спадкове майно. Рішення суду не було виконане ним.

05.03.2020 вона ознайомилася у Московському районному суду м. Харкова з матеріалами справи № 2-37/2008 та дізналася, що справу знищено, окрім судових рішень, але у 2016 році з метою припинення арешту у цій справі сформовано іншу справу № 643/10961/16. Із змісту ухвали від 16.09.2016 у справі № 643/10961/16 позивач дізналася, що належна ОСОБА_4 квартира у АДРЕСА_1 , була прийнята у спадок за заповітом ОСОБА_2 .

З матеріалів спадкової справи № 03/2010 їй стало відомо, що за прийняттям спадщини звернулася ще і донька померлого - ОСОБА_3 . Обидва спадкоємці прийняли спадщину згідно із заявами 19.08.2010. На спадкове майно були видані свідоцтва про право на спадщину в рівних частках. У зв`язку із відсутністю у неї відомостей про відкриття та прийняття спадщини вона не змогла виконати вимогу щодо заявлення письмової претензії кредитора. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004, яка містила вимоги щодо подання претензії кредитора, втратила чинність, а затверджений замість неї Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 вже не містив аналогічного обов`язку кредитора спадкодавця.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі позивач прохала рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказувала на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи.

Зазначила, що позивачу стало відомо про прийняття спадщини лише у 2020 році, а до цього часу відповідачі приховували факт прийняття ними спадщини.

Вважає, що невірно суд першої інстанції застосував норму статті 1281 ЦК України в редакції від 04.02.2019 та безпідставно дійшов висновку про пропуск строку пред`явлення вимог до спадкоємців.

Зазначено, що виконавче провадження у справі існувало та не було виконано.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохала рішення місцевого суду залишити без змін.

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2008 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі пропорційному 9,697 % частки паю накопичення у ринкових цінах за квартиру АДРЕСА_2 в розмірі 24 974 грн 62 коп та в рахунок відшкодування судових витрат 1 022 грн 80 коп за оплату експертизи, 37 грн 28 коп та 102 грн 40 коп за надання довідок КП Харківське міське БТІ, 250 грн за надання довідки ТОВ Віп-експерт, всього стягнуто судових витрат 1 412 грн 48 коп (а.с. 3-5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті залишилося спадкове майно.

19 серпня 2010 року із заявами про прийняття спадщини звернулися відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Була заведена спадкова справа № 03/2010.

Із спадкової справи № 03/2010 слідує, що за інформацією з Єдиного реєстру боржників від 11.05.2018 дані про ОСОБА_4 відсутні (а.с. 152).

26 жовтня 2011 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 .

29 серпня 2017 року свідоцтво про право на спадщину на частини квартири АДРЕСА_2 отримала ОСОБА_2

04 грудня 2017 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (додаткове) на частину земельної ділянки площею 0,0637 га АДРЕСА_4 .

11 травня 2018 року ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частки квартири АДРЕСА_2 .

06 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із вимогою кредитора спадкоємця, який прийняв спадщину про сплату їй 26 387 грн 10 коп згідно із рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.02.2008 у справі № 2-37/2008.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд встановив, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2011 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Московським районним судом м. Харкова на підставі рішення 08.02.2008 відмовлено. Із вказаної ухвали слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були присутні у судовому засіданні, остання повідомила, що вони із ОСОБА_3 є спадкоємцями після померлого ОСОБА_4 , однак спадщину не прийняли, свідоцтво про право на спадщину не отримали (а.с. 260).

Таким чином, ОСОБА_1 достеменно стало відомо про відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи положення ч. 2 ст. 1281 ЦК України ОСОБА_1 повинна була протягом шести місяців з дня, коли вона дізналася про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину.

Претензій кредитора до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Ю.В., яка на той час вже відкрила спадкову справу, ОСОБА_1 не подавала.

Доводи позивача про те, що вона не подавала вимоги до спадкоємців у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 повідомила їй у судовому засіданні 05 грудня 2011 року про неприйняття ними спадщини, не виправдовують факту пропуску нею шестимісячного строку для пред`явлення вимоги з дня, коли вона дізналася про відкриття спадщини.

Спадкова справа могла бути відкрита нотаріусом навіть за вимогою кредитора, що слідує з пункту 231 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України 03.03.2004 № 20/5, яка діяла на час, коли ОСОБА_1 достеменно дізналася про відкриття спадщини у грудні 2011 року.

Твердження позивачки про те, що спадкоємці знали про борги спадкодавця та зобов`язані були її повідомити про відкриття спадщини згідно з ч. 1 ст. 1281 ЦК України, не спростовує факту пропуску нею строку пред`явлення вимоги протягом шести місяців з дня, коли вони дізналася про відкриття спадщини.

Долучена ухвала Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2016 у справі № 643/10961/16-ц, якою знятий арешт з квартири, на яку посилається позивач, як на доказ обізнаності відповідачами про боржників спадкодавця, роздрукована з ЄДРСР та не містить ідентифікаційних прізвищ та адрес, а тому не приймається судом як належний доказ. Та навіть якби вона і містила реквізити сторони, то вона б не спростувала встановлених судом обставини щодо пропуску строку для подання вимоги.

З урахуванням встановленого, місцевий суд дійшов висновку, що порушені права позивача до спадкоємців не підлягають захисту, оскільки ним пропущений строк, який не підлягає поновленню, визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, що позбавляє позивача права вимоги, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків .

Конституція України встановлює, що судове рішення є обов`язковим до виконання (частина п`ятої статті 124 у редакції чинній до 30 вересня 2016 року; стаття 129-1 у редакції, що набрала чинності 30 вересня 2016 року). Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у « органів та осіб, які затверджують примусове виконання рішень і приймаються на підставах, у межах повноважень. та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII )). Близьке за змістом визначення виконавчого провадження було і в статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV , що діє до 05 січня 2017 року (далі - Закон № 606-XIV).

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язання, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких він виступає, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідальної сторони або третьої особи на будь-який стадії цивільного процесу (частина перша статті 37 ЦПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року включно).

Питання процесуального правонаступництва регламентовано частиною першої статті 55 ЦПК України в редакції, чинній із 15 грудня 2017 року, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження здійснюється на підставі статті 442 ЦПК України в редакції, чинній від 15 грудня 2017 року (статті 378 ЦПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року включно). Частинами першої та другої статті 442 ЦПК України в редакції, чинній із 15 грудня 2017 року, визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. За змістом пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятої статті 15 цього Закону.

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником (частина перша статті 378 ЦПК України в редакції, що була чинною на час смерті ОСОБА_4 ).

За змістом абзацу другої частини другої статті 39 Закону № 606-XIV виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 606-XIV (смерть, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи), якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) зазначила, що смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Велика Палата Верховного Суду вважає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

У свою чергу, відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, обов`язок з відшкодування грошових сум, що належав спадкодавцю за життя. Цей обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника та продовжує існувати.

Відтак, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи), є цілком можливим.

При вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17(пункт 101)).

У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17(пункти 78-79)).

У статті 1281 ЦК України було передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39), від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункти 99-100)).

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)).

Невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 109)).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду, передаючи цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважала, що з 05 жовтня 2016 року (з набранням чинності Законом № 1404-VIII) процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника не допускається, а відповідне виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Однак таке буквальне розуміння норм Закону № 1404-VIII є помилковим. Як Закон № 606-XIV, так і Закон № 1404-VIII передбачають обов`язок державного виконавця зупинити виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, як у справі № 523/2357/20. Положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закон № 1404-VIII; пункт 3 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV) слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва.

В пунктах 9.2 - 9.5 постанови зазначено: «Велика Палата Верховного Суду 03 листопада 2020 року розглянула справу № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20) за заявою Южненської міської ради Одеської області про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 916/617/17 за позовом Южненської міської ради Одеської області до фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 про стягнення 290 404,81 грн.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 99 - 101 вказаної постанови повторила висновок про те, що «оскільки зі смертю боржника грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до боргових зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження 14-397цс19)). Звідси сплив строків, визначених частиною четвертою статті 1281 ЦК України, має своїм наслідком і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. За таких обставин при вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником в порядку статті 52 Господарського процесуального кодексу України та заміни сторони виконавчого провадження в порядку статті 334 цього ж Кодексу у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника». (п. 9.2 постанови)

Також у пункті 117 згаданої постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема із заявами про процесуальне правонаступництво та (або) про заміну сторони виконавчого провадження, слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника в порядку статті 1281 ЦК України. (п. 9.3 постанови)

У пунктах 99-100, 111, 113-114, 117, 158 - 161 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду нагадала її попередній висновок про те, що кредитор може пред`явити вимогу до спадкоємців боржника (зокрема і заяву про процесуальне правонаступництво чи про заміну сторони виконавчого провадження) лише у межах строків, встановлених статтею 1281 ЦК України. За таких обставин відповідно до положень статті 1281 ЦК України Южненська міськрада повинна пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (або ж з дня, коли вона дізналася про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину). (пункт 9.4 постанови)

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено правовий висновок про те, що зі смертю боржника його зобов`язання включаються до складу спадщини і відповідно строки пред`явлення вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України». (п. 9.5 постанови)

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувач у виконавчому провадженні, ОСОБА_1 , якій достовірно було відомо про смерть боржника ОСОБА_4 , у 2011 році зверталася до суду із заявою про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні на правонаступників, що, з урахуванням вищевикладеної правової позиції Верховного Суду, необхідно розцінювати як пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців.

З ухвали Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2011 року, якою ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні її заяви про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні, вбачається, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про коло спадкоємців померлого боржника - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Судом у даному провадженні не було констатовано факту пропуску ОСОБА_1 строку пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця, визначеного статтею 1281 ЦК України. (а.с. 260 т. 1)

У відповідності з нормою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з позовної заяви, позивач прохала стягнути з відповідачів ті самі грошові суми, які вже стягнуті з ОСОБА_4 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2008 року, а саме: грошову компенсацію у розмірі пропорційному 9,697 % частки паю накопичення у ринкових цінах за квартиру АДРЕСА_2 в розмірі 24 974 грн 62 коп та в рахунок відшкодування судових витрат 1 022 грн 80 коп за оплату експертизи, 37 грн 28 коп та 102 грн 40 коп за надання довідок КП Харківське міське БТІ, 250 грн за надання довідки ТОВ Віп-експерт, всього судових витрат: 1 412 грн 48 коп.

Жодних інших грошових вимог позивач не заявляла у даній справі.

Місцевий суд на зазначені обставини належної уваги не звернув та не надав оцінці тій обставині, що спадкоємці померлого боржника ОСОБА_4 можуть відповідати за зобов`язаннями спадкодавця (сплату грошових сум, присуджених за рішенням суду до стягнення із спадкодавця) лише в порядку, визначеному ЦПК України шляхом заміни сторони боржника у виконавчому провадженні, а не шляхом стягнення цієї ж суми грошових коштів із спадкоємців шляхом звернення до суду із позовом до спадкоємців.

Саме з цих підстав позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи те, що суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позовних вимог, але помилився з мотивами відмови, рішення місцевого суду підлягає зміні в частині мотивів відмови.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено та за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції змінено лише в частині мотивів такої відмови, - підстави для відшкодування судових витрат, понесених позивачем у справі як у суді першої, так і апеляційної інстанції, відсутні.

Щодо розподілу витрат сторони відповідача на правничу допомогу у справі.

Представником відповідача ОСОБА_2 , адвокатом Брайко Ю.В. у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із подачею апеляційної скарги в сумі 10 000 грн, з якої, згідно з детальним розрахунком: складання та направлення клопотання від 18.03.2024 (1 година) 500 грн; ознайомлення та аналіз апеляційної скарги (1 година) 1 000 грн; надання первинної консультації (1 година) 500 грн; написання та подання відзиву на апеляційну скаргу (1 година) 5 500 грн; відправлення відзиву на апеляційну скаргу всім учасникам справи та до суду (1 година) 500 грн; забезпечення участі адвоката у судовому засіданні (3 години) 2 000 грн. Сплата послуг адвоката на суму 10 000 грн підтверджена квитанцією від 18.03.2024. (а.с. 113-114 т. 2)

Заперечень щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу від сторони позивача до суду не надходило.

Розмір витрат відповідача ОСОБА_2 на правничу допомогу адвоката Брайко Ю.В. у даній справі в апеляційній інстанції у формі гонорару у сумі 10 000 грн визначений Договором № 36 про надання правової допомоги від 19.06.2023 та Додатковою угодою до нього від 18.03.2024. (а.с. 112-113 т. 2)

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 04/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Дослідивши матеріали справи, наданий адвокатом Брайко Ю.В. розрахунок правничих витрат, враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом відповідача послуг під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою позивача та їх характер, а також необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, апеляційний суд вважає, що стягненню з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 підлягає сума витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн, що становить написання відзиву на апеляційну скаргу та участь адвоката у судовому засіданні 04.06.2024 дистанційно, які є реальними (дійсними та необхідними), обґрунтованими витратами та відповідають критерію розумності.

Витрати на складання та направлення адвокатом Брайко Ю.В. клопотання від 18.03.2024 на офіційну електронну адресу суду колегія суддів апеляційного суду відхиляє як необґрунтовані, оскільки таке клопотання подане адвокатом відповідача в електронному вигляді з порушенням передбаченого ЦПК України процесуального порядку (не через підсистему ЄСІТС «Електронний суд»; див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі № 204/2321/22 (провадження № 14-48цс22)) та це клопотання апеляційним судом не вирішувалось. Інші, зазначені в детальному розрахунку послуги адвокати (ознайомлення та аналіз апеляційної скарги; надання первинної консультації) фактично становлять один процес із написанням відзиву на апеляційну скаргу, а дії з відправлення відзиву на апеляційну скаргу всім учасникам справи та до суду не відносяться до жодного з видів правничої допомоги.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року змінити в мотивувальній частині, врахувавши висновки даної постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко