Справа № 755/4722/23
Номер провадження 2/373/43/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участю секретарки Киришун Ю.В.

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - Переяславська міська рада про припинення правил добросусідства.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами (із врахуванням уточнення): зобов`язати відповідачів усунути факти порушення норм будівництва та норм і правил протипожежної, екологічної безпеки при використанні сусідніх суміжних земельних ділянок, а саме: ліквідувати шляхом знесення самочинно побудовані господарські об`єкти гараж-майстерню та капітальний навіс на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір за подачу даного позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що домоволодіння позивачки та відповідачів межують. Відповідачі побудували на своїй ділянці гараж-майстерню зі шлакобетону заввишки 7 метрів та капітальний навіс з шлакобетонною стінкою. Загальна довжина двох споруд по межі із земельною ділянкою позивачки становить близько 19 м при загальній довжині межі 60 м, де також розташований житловий будинок. Дані споруди розташовані на відстані близько 1 м від межі із земельною ділянкою позивачки, що порушує норми мінімальних відстаней між господарськими будівлями суміжних ділянок та ліній регулювання забудов. Крім того, дані споруди затіняють земельну ділянку позивачки, на них відсутні стічні труби та снігозатримувачі та в результаті атмосферних опадів руйнується паркан позивачки. Також, саморобний димохідний відвід металевої труби, облаштований відповідачами з порушенням протипожежних норм на стіні самочинно збудованого гаражу-майстерні знаходиться поряд з господарською спорудою позивачки.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Поліщук М.А. у відзиві на уточнену позовну заяву зазначив, що відповідач погоджується з тим, що вказані споруди є самочинно збудованими, визнає, що збудовані господарські споруди розташовані на відстані 1 м та 1,10 м від паркану, який є межею між земельними ділянками сторін, однак, вважає недоведеним факт порушення прав позивачки таким будівництвом. Крім того, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки він не є ані землекористувачем, ані власником житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Представниця позивачки адвокатка Ан І.М. у відповіді на відзив від 27.11.2023 підтримала позовні вимоги та повідомила, що нею зроблені адвокатські запити, після отримання відповідей на які будуть долучені до матеріалів справи докази порушення прав позивачки самочинним будівництвом.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 20.09.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено до розгляду за загальними правилами позовного провадження в підготовче засідання.

13.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

07.11.2023 до суду надійшла заява представниці позивачки про уточнення позовних вимог.

23.11.2023 до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву.

28.11.2023 до суду надійшла відповідь на відзив.

05.12.2023 на адресу суду надійшло клопотання представниці позивачки про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 05.12.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Переяславську міську раду.

Ухвалою суду від 18.12.2023 справу призначено до судового розгляду.

Докази, про надання яких зазначалося у відповіді на відзив від 27.11.2023, суду не надавалися.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачці належить на праві приватної власності житловий будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2019 №№ 172410085 та 172414597.

Відповідно до довідки старости Гайшинського старостинського округу Якуби О.В. від 10.10.2023 №26-16/136 та технічного паспорту, житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_3 , він успадкував зазначений будинок після смерті своєї матері, але право приватної власності на земельну ділянку під ним не оформлено.

Як вбачається з копії листа Бориспільського РУ ГУ ДСНС України у Київській області від 15.11.2022 №1387, за результатами розгляду заяви позивачки (з виїздом на місце) встановлено, що ОСОБА_2 при будівництві господарчої будівлі по АДРЕСА_1 порушено вимоги норм ДБН Б 2.2-12:2019 «Планування та забудови території» тб.15.2, відповідно до якої мінімальна відстань між господарчими будівлями повинна становити не менше 12 м.

У копії листа Виконавчого комітету Переяславської міської ради №511/17-22 від 16.12.2022 зазначено, що у присутності позивачки спеціалістами управління містобудування, архітектури та використання земель цього виконкому було здійснено обстеження присадибної ділянки по АДРЕСА_1 та з візуального огляду було встановлено, що на даній земельній ділянці розташовано, як об`єкти старої забудови (житловий будинок, господарська будівля сараю, погріб, колодязь) так і новозбудовані об`єкти (гараж із шлакобетону та навіс з шлакобетонною стінкою). Власником старої забудови за попередніми даними реєстру є гр. ОСОБА_3 . Новозбудовані об`єкти (гараж із шлакобетону та навіс з шлакобетонною стінкою) розташовані на відстані близько 1 метру від межі земельної ділянки позивачки, що на даний час не відповідає вимогам ДБН Б.2.2 12:2019 «Планування та забудова територій», оскільки порушує норми мінімальних (допустимих) відстаней між господарськими будівлями суміжних присадибних ділянок, та ліній регулювання самої забудови. Також встановлено, що зі стіни гаража сусідом було облаштовано димохідний відвід металевою трубою поряд з господарською будівлею позивачки і тим самим порушено відповідні пожежні норми облаштування таких об`єктів.

У цьому ж листі зазначено, що згідно з даними вказаного Управління на вищезазначену земельку ділянку по АДРЕСА_1 на даний час право установчі документи на право власності або право користування землею не оформлені. Будівельний паспорт на забудову цієї земельної ділянки новими об`єктами будівництва не зареєстрований і не видавався.

Також, згідно з листом Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю №6/02/18-23 від 04.01.2023 шляхом перевірки відомостей, які містяться в Реєстрі будівельної діяльності, за параметрами пошуку « АДРЕСА_1 » інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, станом на дату надання відповіді не виявлено. Зазначено, що здійснення заходів архітектурно-будівельного контролю у порядку проведення планових та позапланових перевірок на об`єктах будівництва під час правового режиму воєнного стану припинено.

Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 № 61/1 від 20.05.1999, власником будинку є ОСОБА_4 . В характеристиці будівель і споруд зазначено під Літерами Б та В два сараї 1960 та 1970 років побудови з фундаментом та стінами з дерева, покрівля шифер, площею 35 та 8,6 кв. м. та об`ємом 77 та 14 куб. м. відповідно.

З фотографій, наданих сторонами, та їх пояснень вбачається, що відстань між зведеними відповідачем спірними спорудами та парканом, встановленим позивачкою на своїй земельній ділянці на відстані близько 20 см від межі, складає близько 110 см. Від споруди, що розташована на земельній ділянці позивачки, до зазначеного паркана близько 100 см. Зі стіни спірних споруд виходить труба димоходу, яка виступає на відстань близько третини відстані від споруд до паркану. Спірні споруди розміщено паралельно межі земельної ділянки позивачки. Спірні споруди не обладнано системою відведення атмосферних опадів. Спірні споруди мають бетонний фундамент, стіни зі шлакоблоків та шиферну покрівлю.

Відповідач ОСОБА_3 визнав, що спірні споруди є самочинно зведеними та мають розміри, які є більшими за ті, що мали споруди сараїв, які були на їх місці.

Норми права, застосовані судом:

Статтю 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Частинами 1, 2, 7 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно зі ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 1 - 5 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ч. 7 цієї статті у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом;

4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).

Згідно з ч. 1 ст. 31 цього Закону проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політик у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 34 цього Закону передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єкту будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 цієї статті закріплено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виконувати будівельні роботи, без подання відповідного повідомлення забороняється (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про будівельні норми» державні будівельні норми - нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва.

Відповідно до ч.1 ст. 4 цього Закону державна політика у сфері нормування у будівництві базується на таких принципах: створення безпечного середовища для здоров`я та життєдіяльності людини (у тому числі для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення); відкритості, прозорості і демократичності процедури розроблення, погодження та затвердження будівельних норм; доступності інформації про чинні будівельні норми; відповідності будівельних норм сучасним досягненням науки і техніки; відповідності будівельних норм вимогам законодавства, міжнародних норм та правил.

Частинами 1 3 ст. 7-2 цього Закону передбачено, що під час проектування, будівництва та експлуатації об`єктів повинно бути забезпечено дотримання основних вимог до будівель і споруд з урахуванням їх функціонального призначення. Основні вимоги до будівель і споруд конкретизуються у будівельних нормах, нормативних документах на конструктивні та інженерні системи. Будівлі і споруди у цілому та їх окремі частини повинні бути придатними для використання за призначенням з урахуванням, зокрема, безпеки для здоров`я людей, які задіяні протягом усього життєвого циклу споруди. При належному технічному обслуговуванні будівлі і споруди мають відповідати основним вимогам протягом їх економічно обґрунтованого строку експлуатації.

Згідно з ч. 4 цієї статті основними вимогами до будівель і споруд є забезпечення:

1) механічного опору та стійкості - будівлі і споруди повинні бути запроектовані і побудовані таким чином, щоб навантаження, що діятимуть на них під час будівництва і експлуатації, не призводили до:

руйнування всієї будівлі або споруди, або її частини;

значної деформації, що перевищує гранично допустимий ступінь;

пошкодження інших частин будівлі або споруди, елементів приєднання або встановленого обладнання внаслідок значних деформацій несучих конструкцій;

пошкодження внаслідок події у ступені, що не відповідає першопричині;

2) пожежної безпеки - будівлі або споруди повинні бути запроектовані і побудовані таким чином, щоб у разі виникнення пожежі:

протягом визначеного проміжку часу зберігалася несуча здатність конструкцій;

було обмежено виникнення та поширення вогню і диму всередині будівлі чи споруди;

було обмежено поширення вогню на сусідні будівлі і споруди;

була забезпечена можливість евакуації людей або їх порятунок в інший спосіб;

враховувалася безпека рятувальників;

3) гігієни, здоров`я та захисту довкілля - будівлі і споруди повинні бути запроектовані і побудовані таким чином, щоб протягом усього життєвого циклу вони не становили загрози гігієні або здоров`ю та безпеці працівників, мешканців чи сусідів та не справляли значного впливу на якість довкілля або на клімат під час їх будівництва, експлуатації та знесення, зокрема, внаслідок будь-якого з таких чинників:

виділення токсичного газу;

виділення у повітря всередині або зовні приміщення небезпечних речовин, летких органічних сполук, парникових газів або небезпечних часток;

виділення небезпечної радіації;

виділення небезпечних речовин у ґрунтові води, морські води, поверхневі води або ґрунт;

виділення небезпечних речовин у питну воду або інших речовин, що негативно впливають на питну воду;

аварійного скидання стічних вод, твердих чи рідких відходів, виділення димових газів;

сирості у частинах будівель або споруд чи на поверхнях всередині будівель або споруд;

4) безпеки і доступності під час експлуатації - будівлі і споруди повинні бути запроектовані і побудовані таким чином, щоб вони не становили недопустимих ризиків нещасних випадків або ушкоджень під час технічного обслуговування або експлуатації, таких як небезпека послизнутися, падіння, зіткнення, опіки, ураження електричним струмом, травми від вибуху і зламів. Зокрема, будівлі і споруди мають бути запроектовані і побудовані з урахуванням доступності їх використання маломобільними групами населення, у тому числі особами з інвалідністю;

5) захисту від шуму та вібрації - будівлі і споруди повинні бути запроектовані і побудовані таким чином, щоб шум, що сприймається мешканцями або особами, які перебувають поблизу, був зведений до рівня, що не загрожує їхньому здоров`ю і дає можливість спати, відпочивати і працювати в задовільних умовах;

6) енергозбереження та енергоефективності - будівлі і споруди, їх системи опалювання, охолодження, освітлення та вентиляції мають бути запроектовані і побудовані таким чином, щоб кількість енергії, що використовується під час експлуатації, була низькою, з урахуванням потреб мешканців та кліматичних умов місця розташування будівлі або споруди. Будівлі і споруди також повинні бути енергозберігаючими та потребувати якомога менше енергії під час будівництва та демонтажу;

7) сталого використання природних ресурсів - будівлі і споруди повинні бути запроектовані, побудовані і знесені таким чином, щоб використання природних ресурсів було раціональним і забезпечувало, зокрема:

можливість повторного використання або переробки конструкцій будівель і споруд, їх матеріалів і частин після знесення;

довговічність будівель і споруд;

можливість використання екологічно сумісних сировинних і вторинних матеріалів у будівлях і спорудах.

Згідно з ч. 1, 4, 5 ст. 11 цього Закону застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудування. Державний контроль за дотриманням суб`єктами містобудування будівельних норм здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного архітектурно-будівельного контролю, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад, структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до компетенції щодо об`єктів, визначених пунктом 7 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідальність за недотримання вимог будівельних норм встановлюється законом.

Пунктами 24, 32, 33 ч. 1 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що:

надзвичайна ситуація - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності;

пожежа - неконтрольований процес горіння, внаслідок якого знищується або пошкоджується майно, природні ресурси, а також виникають небезпечні чинники, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, тварин, негативно впливають на навколишнє природне середовище;

пожежна безпека - стан захищеності життя та здоров`я людини, майна, навколишнього природного середовища від пожеж, що характеризується досягненням прийнятного рівня ризику виникнення пожежі.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 7 КЦЗ України цивільний захист здійснюється за такими основними принципами: гарантування та забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності, а також виконання у воєнний час норм міжнародного гуманітарного права; максимально можливого, економічно обґрунтованого зменшення ризику виникнення надзвичайних ситуацій.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 21 КЦЗ України громадяни України мають право на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань захисту від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до п. 1, 2, 7 ч. 2 цієї статті громадяни України зобов`язані: дотримуватися правил поведінки, безпеки та дій у надзвичайних ситуаціях; дотримуватися заходів безпеки у побуті та повсякденній трудовій діяльності, не допускати порушень виробничої і технологічної дисципліни, вимог екологічної безпеки, охорони праці, що можуть призвести до надзвичайної ситуації; виконувати правила пожежної безпеки, забезпечувати будівлі, які їм належать на праві приватної власності, первинними засобами пожежогасіння, навчати дітей обережному поводженню з вогнем.

Частиною 1 ст. 55 КЦЗ України передбачено, що забезпечення пожежної безпеки є невід`ємною складовою діяльності держави щодо захисту життя та здоров`я людини, майна і навколишнього природного середовища від пожеж.

Згідно з положеннями ч. 3, 4, 6, 11 цієї статті забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання, а щодо фізичних осіб - підприємців - особисто. Обов`язок із забезпечення пожежної безпеки під час проектування та забудови населених пунктів, проведення робіт з будівництва будинків, будівель і споруд покладається на уповноважені органи містобудування та архітектури, замовників, забудовників, проектні та будівельні організації. Обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в житлових приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фондів, фонду житлово-будівельних кооперативів та об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлових приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їхніх власників (співвласників), користувачів або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Власники земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачі (орендарі) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, керівники суб`єктів господарювання та їх працівники (робітники), що порушують (не виконують) встановлені законодавством вимоги пожежної безпеки, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частинами 1, 2, 4, 7, 8 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Згідно з ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка судом аргументів сторін та доказів:

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 725/5630/15-ц зроблено висновок, що за змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 3, 15, 16, 391 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тому суд повинен встановити, чи були порушені або не визнані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права здійснюються в межах наданих договором або законодавством. При здійснені своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. Дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом не допускається. У разі недодержання особою при здійснення своїх прав цих вимог суд може застосувати інші наслідки передбачені законом.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 із посиланням на висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 10 грудня 2021 року в справі № 354/628/16-ц, зазначено, що «у зв`язку з істотним відхиленням від проекту або порушенням будівельних норм право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. […] Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. Таким чином, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою».

З досліджених доказів та пояснень відповідачів вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 . Право власності й користування на земельну ділянку під ним за ОСОБА_3 не оформлено, а земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади, хоча й обліковується, як належна ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, судом встановлено, що спірні споруди зведені ОСОБА_3 замість двох сараїв (літер Б та В), які були господарськими спорудами житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначені обставини визнано стороною відповідача ОСОБА_3 .

Це дає підстави для висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки він не є належним відповідачем у цій справі.

Стороною відповідача ОСОБА_3 визнано самочинність зведення спірних споруд.

Як вбачається з досліджених судом доказів, відповідач ОСОБА_3 знав про самочинність будівництва спірних споруд. Будь-яких дій щодо приведення цих споруд у відповідність до вимог законодавства не здійснив.

Державний орган, визначений законодавством як уповноважений за здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю - Департамент державного архітектурно-будівельного контролю ДІАМ, самоусунувся від здійснення перевірки самовільного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та вжиття визначених законодавством заходів щодо забезпечення дотримання будівельних норм та стандартів при здійснені цього будівництва.

Ігнорування ОСОБА_3 при самочинному будівництві та подальшій експлуатації спірних споруд очевидно не відповідає конституційним засадам щодо обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. При цьому, позивачка, як людина та громадянка України, має право розраховувати на те, що інші громадяни, у тому числі відповідач ОСОБА_3 , дотримуватимуться Конституції України та законів України, а у разі такого недотримання, вона зможе захистити свої права, у тому числі в судовому порядку.

З вищенаведених приписів законодавства вбачається, що використання ОСОБА_3 належного йому житлового будинку та споруд не повинно шкодити громадянам і суспільству, у тому числі позивачці.

Зведення споруд без дотримання визначеного законодавством порядку та з порушенням державних будівельних норм, зважаючи на законодавчо визначену мету їх запровадження, негативно впливатиме на їх механічний опір та стійкість, пожежну безпеку; гігієну, здоров`я та захист довкілля; безпеку і доступність під час експлуатації; захист від шуму та вібрації; енергозбереження та енергоефективності; сталість використання природних ресурсів.

Позивачка користується належними їй земельною ділянкою та житловим будинком із господарськими спорудами, у тому числі сараєм, огорожею тощо.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства відповідач ОСОБА_3 , як власник житлового будинку та господарських споруд, при зведенні спірних споруд мав забезпечити дотримання державних будівельних норм, у тому числі задля забезпечення пожежної безпеки. Недотримання державних будівельних норм щодо розташування спірних споруд, обладнання їх системами опалення, що використовують відкритий вогонь та мають невідомого походження обладнання відведення димових газів, очевидно порушує правила пожежної безпеки, що загрожує правам позивачки, гарантованим як Конституцією України, так й іншими законами, як власниці та мешканці сусіднього житлового будинку, оскільки створює реальну небезпеку для її життя, здоров`я, власності.

Твердження позивачки щодо порушення її прав у зв`язку з необладнанням спірних споруд системою відведення атмосферних опадів також є небезпідставним, оскільки зведення спірних будівель із дотриманням державних будівельних норм мінімально забезпечувало б гарантії відсутності негативного впливу атмосферних опадів на майно позивачки паркан, сарай, земельну ділянку.

За вищенаведених обставин суд дійшов висновку, що відповідачем ОСОБА_3 самочинно, із порушенням державних будівельних норм зведено спірні споруди, що порушує права позивачки.

Водночас, доказів порушення норм інсоляції (затінення земельної ділянки позивачки), про що зазначено у позовній заяві, суду не надано.

При цьому, відповідачем ОСОБА_3 зведено спірні споруди на місці споруд сараїв, які відповідно до технічного паспорту на житловий будинок мали літер Б та В, та не відповідали технічним характеристикам, що мають спірні споруди, тобто здійснено реконструкцію цих сараїв.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку та сараїв літер Б і В, визначений у позовних вимогах спосіб захисту порушеного права позивачки не відповідає приписам законодавства та ефективності, оскільки, як вірно зазначено у відзиві, ліквідація самочинно побудованих споруд законодавством не передбачена.

Незабезпечення судом якомога швидшого ефективного відновлення гарантованих Конституцією України та іншими законами прав позивачки, що порушені відповідачем ОСОБА_3 у зв`язку із самочинним будівництвом спірних споруд, підриватиме довіру суспільства до судової влади та верховенства права в державі.

Зазначене дає підстави для застосування судом такого способу захисту, який забезпечуватиме баланс між правами відповідача ОСОБА_3 на належне йому майно та правами позивачки, які порушені цим відповідачем у зв`язку зі зведенням спірних споруд з порушенням законодавчо визначеного порядку.

Оскільки будь-яких документів, оформлення яких передбачено законодавством, для здійснення будівництва спірних споруд не було отримано як на початку їх зведення, так і під час судового провадження, та відповідачем ОСОБА_3 не висловлено готовність усунути виявлені порушення, він, задля відновлення порушених прав позивачки, має привести спірні будівлі (споруди) сараїв (літер Б та В), розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , до стану, що існував до здійснення самочинного будівництва (реконструкції).

При цьому, оскільки в суду відсутні умови, за яких спірні споруди відповідатимуть законодавчо визначеним вимогам, їх приведення до стану, що існував до здійснення самочинного будівництва (реконструкції) має бути здійснено шляхом демонтажу (знесення) конструкцій, які не відповідають характеристикам, зазначеним у правовстановлюючих (технічних) документах на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1073,6 грн та сервісний збір 21,47 грн.

Оскільки незадоволення позовних вимог щодо ОСОБА_2 обумовлено тим, що спірні споруди зведено ОСОБА_3 на місці господарських споруд, які належать останньому, розмір позовних вимог, щодо яких вирішено спір, не змінився.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 привести будівлі (споруди) сараїв (літер Б та В), розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , до стану, що існував до здійснення самочинного будівництва (реконструкції), шляхом демонтажу (знесення) конструкцій, які не відповідають характеристикам, зазначеним у правовстановлюючих (технічних) документах на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 1095 (одна тисяча дев`яносто п`ять) грн 07 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ;

Переяславська міська рада, , місцезнаходження: вул.Б.Хмельницького, 27/25, м.Переяслав, Бориспільський район, Київська область, 08400.

Повне рішення складено 15.01.2024.

Суддя: Д. В. Свояк