Справа № 643/236/24
Провадження № 2/643/1316/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Паньшиної О.С.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи заявлену позовну вимогу позивач посилається на те, що 24 листопада 2017 року він зареєстрував шлюб із відповідачем. Подружжя має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина позивача від попереднього шлюбу. Проте сімейне життя не склалося, поступово погіршилися взаємовідносини. Також позивач зазначив, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з січня 2023 року, мешкають окремо один від одного. Вважає, що їх шлюб з відповідачем фактично припинив існування.

Ухвалою від 12.01.2024 року Московський районний суд м. Харкова позов прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі № 643/236/23, розгляд справи вирішив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначив на 09.02.2024 року.

18.01.2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що прибути у судове засідання є неможливим, проти заявлених позовних вимог заперечує.

29.01.2024 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника відповідача про надання часу для примирення строком 6 місяців.

07.02.2024 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

09.02.2024 року розгляд справи відкладено на 01 березня 2024 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у щорічній основній відпустці.

У судове засідання 01.03.2024 року позивач, відповідач та їх представники не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Ухвалою від 01.03.2024 року Московський районний суд м. Харкова судове засідання відклав на 08.04.2024 року, явку представника позивача та представника відповідача визнав обов`язковою.

04.03.2024 року на адресу Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника позивача, в якому він просить суд розглядати справу за відсутності позивача та його представника. У поданому клопотанні представник позивача заперечив проти надання строку для примирення сторін та зазначив, що фактично шлюбні відносини між сторонами припиненні вже досить тривалий час. А тому позивач просить відмовити в наданні строку для примирення, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

29.03.2024 року представником позивача подано до суду клопотання про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 29.03.2024 Московськийрайонний суд м. Харкова клопотання представника позивача про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнив.

08.04.2024 року розгляд справи відкладено на 09.05.2024 року у зв`язку з аварійним відключенням світла.

09.05.2024 року розгляд справи відкладено на 20.05.2024 року у зв`язку з аварійним відключенням світла.

Позивач у судовому засіданні 20.05.2024 року підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, проти надання часу на примирення категорично заперечував.

Відповідач у судовому засіданні 20.05.2024 року наполягав на задоволенні його клопотання та надання строку для примирення, проти розірвання шлюбу категорично заперечував.

Судом розглянуто клопотання відповідача про надання часу для примирення та вирішено відмовити у його задоволенні, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок щодо застосування статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 у справі № 206/3459/16-ц, від 14.01.2020 у справі № 200/952/18, від 10.06.2020 у справі № 643/5316/18.

Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідача про надання строку на примирення, суд оцінює: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання шлюбу; обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін; позицію іншого з подружжя щодо надання строку на примирення.

Водночас, звертаючись до суду з клопотанням про надання строку на примирення терміном 6 місяців відповідачем не наведено будь-яких об`єктивних обставин справи, які б свідчили про можливість примирення між сторонами.

Представник позивача, у свою чергу, зазначив, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу і не потребує надання строку на примирення.

Суд зазначає, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення.

Крім того, позовна заява про розірвання шлюбу перебуває в суді з 09.01.2024 року та на час розгляду клопотання сторонам не вдалось знайти шляхи для примирення. Позивач заявляє про своє стійке бажання розірвати шлюб, вважає за неможливе збереження сім`ї, під час розгляду справи із заявами про відмову від позову або залишення його без розгляду не звертався, що вказує на відсутність можливості примирення між сторонами.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За таких обставин, судом не встановлено необхідність та дієвість застосування заходу для примирення подружжя з урахуванням обставин цієї справи у співвідношенні з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача про надання строку на примирення задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2017 року між ОСОБА_3 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач) було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 24 листопада 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 5045.

Від шлюбу подружжя сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та від попереднього шлюбу позивач має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження.

Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, сім`я розпалася та а подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Положеннями ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України унормовано, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Вирішуючи вказаний спір суд виходить з того, що побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушені сторони до навіть формального знаходження у зареєстрованому шлюбі та у подружніх відносинах.

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони не проживають разом, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливе і суперечить інтересам сторін.

Також судом враховано конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, а також право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що передбачає право особи вільно обирати собі стан перебування у шлюбі чи його припинення.

Підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Подальше перебування позивача у шлюбі з відповідачем порушує його вільне волевиявлення припинити цей шлюб, що узгоджується із вимогами сімейного законодавства.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає нормативному визначенню змісту шлюбних відносин та є неприпустимим у демократичному суспільстві.

Посилання відповідача на можливість збереження сім`ї самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки позивач заперечує проти збереження шлюбу та не згоден на продовження шлюбу з відповідачем.

Відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї.

Приймаючи до уваги причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і після розірвання шлюбу не будуть порушені його особисті та майнові права, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

2. Розірвати шлюб, зареєстрований 24 листопада 2017 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 5045.

3. Згідно зі ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

4. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

7. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 24.05.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко