ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року

м. Харків

справа № 638/13854/23

провадження № 22-ц/818/2190/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2024 року у складі судді Штих Т.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, в якому просить змінити розмір стягнутих із нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з розміру 4500,00 грн на кожну дитини щомісячно на 1416,50 грн на кожну дитину щомісячно.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що його матеріальний стан різко погіршився після введення в Україні воєнного стану, відсутність роботи та неможливість внаслідок цього сплачувати аліменти на дітей у розмірі 9000,00 грн щомісячно. Стверджує, що до звернення до суду із цим позовом належним чином сплачував аліменти на користь відповідачки, дбав про належне матеріальне забезпечення дітей, однак за відсутності доходу та роботи подальша сплата аліментів в розмірі, визначеному судом, неможлива. Вважає, що розмір аліментів по 1416,50 грн щомісячно на кожну дитину буде відповідати вимогам розумності та пропорційності, не буде становити надмірний тягар для нього та одночасно буде забезпечувати належний рівень життя дітей.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що визначений судовим рішенням розмір аліментів в сумі 9000,00 грн щомісячно на дітей становить для позивача надмірний тягар.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд ухвалив рішення без належного встановлення та з`ясування усіх фактичних обставин справи. Судом безпідставно зроблено висновок про спроможність позивача сплачувати аліменти встановлені рішенням в сумі 9000,00 грн. Аліменти були сплачені не за рахунок доходів позивача, а за рахунок заощаджень. Позивач на разі не має заробітку(доходу) достатнього для сплати мінімального рекомендованого розміру аліментів. Також, в порушення норм процесуального права справу розглянуто в порядку спрощеного позовного порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 яка діє в інтересах ОСОБА_6 просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Як встановлено судом відповідно до рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 червня 2021 року у справі №638/4179/21 з урахуванням змін згідно із Постановою Харківського апеляційного суду від 12 листопада 2021 року із Позивача на користь Відповідача стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 4 500,00 грн. на кожну дитину.

Рішення суду пред`явлено до примусового виконання.

Як вбачається із наведених в позовній заяві обґрунтувань та доданих доказів підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів є саме погіршення майнового стану відповідача внаслідок подій воєнного стану в Україні, починаючи із 24.02.2022 , на підтвердження чого надана довідка форми ОК-7 Пенсійного фонду України від 27.08.2023. Інших доказів на підтвердження позовних вимог суду не надано.

Дослідженням змісту довідки форми ОК-7 Пенсійного фонду України від 27.08.2023 судом встановлено, що відповідно до персоніфікованих даних про застраховану особу ОСОБА_1 протягом 2019 2020 липень 2021 року доходів взагалі не отримував. В серпні 2021 року Позивач отримав неоподаткований дохід в сумі 2909,28 грн. (відпрацьовано 15 календарних днів). У вересні листопаді 2021 року неоподаткований дохід Позивача становив 6150,00 грн. В грудні 2021 року неоподаткований дохід Позивача становив 6600,00 грн.

24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом від 19.05.2023 №3057 IX, Указом №451/2023 від 27 липня 2023, затвердженим Законом від 27.07.2023 №3275-1Х, Указом №734/2023 від 06 листопада 2023, затвердженим Законом від 08.11.2023 №3429, Указом №50/2024 від 05.02.2024, затвердженим Законом від від 06.02.2024 № 3565-ІХ- введений воєнний стан, який продовжено до 13 травня 2024 року.

Даних, яким є дохід позивача після 24.02.2022, тобто після виникнення подій воєнного стану, як таких що вплинули на погіршення матеріального становища, ним не надано.

Позивач своєчасно та в повному обсязі здійснює сплату аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі, який визначений рішенням суду, а також надає додаткові кошти на потреби дітей.

Так, відповідно складеного відповідачем на підставі даних банківських карток реєстру сплачених аліментів та інших витрат на утримання неповнолітніх дітей в 2022 році, який досліджений судом, Позивачем на утримання дітей сплачено аліментів та власних коштів на додаткове утримання дітей в сумі 293 322,00 грн, в 2023 році сплачено 189 000,00 грн, а всього 2022 2023 роки Позивачем сплачено аліментів та власних коштів на додаткове утримання дітей в сумі 482 322,00 грн.

Позивачем здійснено 22 січня 2022 року придбання автомобілю BMW I3, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого ТСЦ6341. Відповідно до довідки про середньо ринкову вартість автомобілю, визначеної відповідно до «Методики визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів», затвердженої Постановою КМУ №66 від 18.02.2016р., вартість автомобілю BMW I3, 2015 року випуску становить 438 663,89 грн.

Відповідно до інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.09.2022 за №91-27917/15-22, наданою в межах розгляду цивільної справи №638/3541/22, 19.05.2022 о 10:18 год. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за паспортом НОМЕР_3 через пункт пропуску Краківець виїхав за межі державного кордону України.

Відповідно до положень статей 1 - 3, частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ( стаття 18 Конвенції ). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У принципі шостому Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною другою статті 51 Конституції України, статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» установлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Положеннями статті 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку з утримання дитини, які визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні у грошовій і ( або ) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя цієї статті СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі.

Статтею 192 СК України передбачено, що визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками розмір аліментів може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї норми Закону розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом із тим стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше установленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснено у пункті двадцять третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж поліпшилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Із аналізу вказаних правових норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд правильного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів. У свою чергу доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують. Позивачем не доведено належними засобами доказування обставин, які б вказували на неможливість здійснення ним виплати аліментів на неповнолітніх дітей у раніше визначеному судом розмірі, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямоване на належне забезпечення дітей.

Також, судова колегія звертає увагу, що під час розгляду справи про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей, позивач також наголошував на тому, що не отримує відповідних доходів, рухомого та нерухомого майна не має, має незадовільний стан здоров`я. Також, на час ухвалення рішення Харківським апеляційним судом від 12 листопада 2021 року ОСОБА_1 надана заява від30.08.2021 року, в якій зазначав, що його фінансовий стан змінився та є обмеженим лише заробітною платою у розмірі 6150,00 грн, що він прийнятий на посаду оцінювача-експерта філії ПТ «Ломбард Парус».

Відсутність у позивача будь-якого доходу після початку воєнного стану та наявність лише заробітної плати в Повному товаристві «ЛОМБАРД ПАРУС» в період з серпня 2021 року по лютий 2022 року в сумі 13 769,04 грн не може свідчити про погіршення майнового стану, оскільки сам позивач забезпечував сплату аліментів та надавав кошти на додаткове утримання дітей в 2022 році в сумі 293 322,00 грн (в середньому 24 443,50 грн. на місяць), що в 4,6 разів більше ніж зазначений самим позивачем розмір офіційного доходу за цей період.

Позивач не позбавлений можливості звернутись до виконавчої служби та зробити перерахунок сплачених аліментів.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність зазначених у позовній заяві та в апеляційній скарзі обставин не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, апеляційний суд дійшов переконання про відсутність об`єктивних та законних підстав для зменшення розміру аліментів, стягуваних із скаржника на утримання дітей. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, скарга як безпідставна не може бути задоволена, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що ухвалене із дотриманням норм матеріального, процесуального права, на підставі повно та всебічно установлених обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення..

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2024 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук