Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.01.2024 Справа №569/17620/22 Провадження №2/607/182/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бухти Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третіх осіб Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дітей,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак на день звернення до суду із даною заявою, в суді розглядається справа про розівнвання шлюбу між сторонами. У даному шлюбі у сторін народилося троє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вони проживають окремо з вересня 2022 року, до вересня 2022 року між сторонами у справі тривалий час виникали сімейні конфлікти, існували факти домашнього насильства. Між ними, як батьками малолітніх осіб, існує спір про місце проживання їхніх малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку із наявністю спору відповідач вивіз дітей за своїм одностороннім рішенням на територію Республіки Польща у різні дати. Так, малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач вивіз 14 вересня 2022 року за межі митного кордону України, а малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 було вивезено на територію Республіки Польща 19 жовтня 2022 року. Діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були вивезені батьком на територію іноземної держави після того, коли батько поза її волею забрав у неї дітей у відділку поліції, а син ОСОБА_8 був вивезений після викрадення із лікарняного закладу. Вивезення дітей відбулося, коли відповідач довідався, що позивачем подано до суду заяву про стягнення із нього аліментів на трьох малолітніх дітей. Відповідач не повідомляє позивача про адресу проживання дітей, про стан їх здоров`я, про місце їх перебування, змінює номера телефонів та не дає змоги поспілкуватися із дітьми. Позивачем робилися неодноразові спроби встановити місце знаходження дітей за кордоном, вона відвідала всі місця, на які вказував відповідач та де він із дітьми проживав, однак це не дало позитивного результату. Позивачем були подані заяви та звернення у правоохоронні органи Бельгії, Нідерландів, Німеччини, Республіки Польща про необхідність встановлення місця перебування дітей. Позивачка вказала, що нею, як люблячою і турботливою мамою, здійснювалася постійна турбота про дітей, вона безпосередньо здійснювала догляд за дітьми, турбувалася про їх стан здоровя, розвивала їх. Тому, їй залишається незрозумілою позиція відповідача щодо настроювання дітей проти матері та створення перешкод для неї, як для мами у спілкуванні і побаченні із дітьми. Відповідач не дозволяє позивачці, як матері, бачитись із дітьми, а тому вона була змушена тимчасово, до винесення рішення суду у справі, звернутись до органів опіки та піклування за місцем тимчасової фактичної реєстрації дітей із заявами в яких просила розібратись у ситуації, яка склалася, оскільки така поведінка відповідача порушує її права, як матері. Позивачка переконана, що виходячи із інтересів дітей, вони повинні проживати разом із нею. Вона любить своїх дітей і може забезпечити їх усім необхідним для життя, має зайнятість, не є алко та нарко залежною особою, не перебуває на обліку в лікаря психіатра, тому відповідач штучно створює ситуації, щоб завдати шкоду її репутації. Позивачка вказала, що має постійну зайнятість, проживає в м.Рівне у орендованій квартирі та виховує доньку від першого шлюбу, тому проживання дітей із нею, а не із батьком, сприятиме виключно інтересам дітей. Вона неодноразово пропонувала батьку в добровільному порядку прописати умови проживання дітей, доньки ОСОБА_6 та синів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 із кожним із батьків та умови спілкування дітей, як з мамою, так із татом, шляхом укладення договору, однак батько на будь-які компроміси не погоджується, лише постійно погрожує, що на даний час він вже забрав фізично дітей, а через судове рішення забере дітей законно і назавжди. На даний час, зі слів відповідача, він знаходиться за кордоном, країну перебування та адресу не повідомляє, хоча він систематично відвідує Україну. Позивачка ввважає, що такою поведінкою відповідач ще більше травмує дітей, така поведінка батька повністю нівелює та знецінює сімейні цінності для дітей на майбутнє, принижує статус мами, дружини, негативно впливає на формування уявлень і цінностей дітей на майбутнє і є непоправною для інтересів дітей. Крім цього, відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. За таких підстав, позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю за її місцем проживання.

06.02.2023 судом зареєстровано відзив на позовну заяву поданий відповідачем, який мотивований тим, що відповідач вважає позовну заяву необгрунтованою, безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає. Так, 03 грудня 2016 року між ним та позивачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народилось троє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він має роботу, самостійний дохід і місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. Його колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу та постійного житла. Позивач стверджує, що він незаконно вивіз дітей за межі території України. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки у зв`язку з військовою агресією російської федерації та активними бойовими діями на території України ним було прийнято рішення задля безпеки дітей, збереження їхнього психічного здоров`я убезпечити їх перебуванням на території сусідньої для них та дружньої країни Польща. Звертає увагу, що у зв`язку із веденням воєнного стану в Україні, перетин державного кордону дітям дозволено у супроводі одного із батьків за відсутності дозволу другого з батьків. Відсутність бажання убезпечення життя дітей свідчить лише про відсутність хвилювання за життя дітей дружини. Щодо тверджень про ненадання дозволу та створення перешкод у зустрічах з дітьми, то немає жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих слів. Із усіх наданих довідок, висновків поліції за результатами звернення дружини вбачається, що місце знаходження дітей відоме, а зв`язок із ним та із дітьми є, не відкрито жодного провадження по даному факту. Ключовим при прийнятті ним рішення щодо звернення із позовом про визначення місця проживання дітей із ним було те, що дружина тривалий час є членом баптистської спільноти і суттєву частину сімейного бюджету витрачає на пожертви для даної спільноти. Крім того, більшість часу вона скеровує на відвідування даної спільноти, а не приділення часу дітям. Відвідування дітьми даної спільноти негативно впливає на їхній моральний стан, так як після таких відвідин у дітей виникають думки про смерть. Відповідач вказав, що від вересня 2022 року діти постійно знаходяться із ним (це не заперечується й дружиною), ним створені усі умови, щоб забезпечити повноцінний та всебічний розвиток дітей на достатньому рівні. З приводу судового наказу про стягнення аліментів зазначає, що справа розглядається у апеляційній інстанції, так як дружина звернулась із заявою про стягнення аліментів на утримання трьох малолітніх дітей, які із нею не проживають і утриманням яких вона не займається. Більше того, заява була подана 19 вересня 2022 року, в той час як 14 вересня 2022 року діти вже перетнули із ним кордон і увесь час знаходяться із ним на повному забезпеченні. Щодо постанов про вчинення адміністративно правопорушення (домашнього насильства), то дані справи перебувають на розгляді в апеляційній інстанції, так як факти, які в них перераховані не мали місця і повністю заперечуються. З цих підстав, просить суд в задоволенні позову відмовити.

30.05.2023 позивачем надіслано на електронну адресу суду заяву про зміну предмету позову, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 у неї народилася дитина ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 виданим 05.05.2023 Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Тому просить суд, за результатами розгляду справи, визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю за її місцем проживання.

06.01.2023 ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі.

01.03.2023 ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей, передано на розгляд Тернопільському міськрайонносу суду Тернопільської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 головуючим суддею для розгляду даної справи визначено суддю Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбича В.Л.

31.03.2023 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу №569/17620/22 прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 01.06.2023 постановлено залучити до участі в справ в якості третьої особи - Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, що відображено в протоколі судового засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 20.06.2023 постановлено клопотання позивача про зміну предмета позову, задоволити, також матеріали цивільної справи надіслано до Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для дачі висновку, щодо доцільності визначення місця проживання дітей із позивачкою, що відображено в протоколі судового засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 05.09.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бухта Н.А. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини своєї неявки.

У судове засідання уповноважені представники третіх осіб Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Управляння сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради не з`явилися. Подали до суду заяви про здійснення розгляду справи без їх участі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що у листопаді-грудні 2022 року позивач звернулася до центру, оскільки чоловік без її згоди вивіз їхніх дітей за кордон. У зв`язку з цим, вона потребувала психіатричної допомоги. Також, позивач зверталася за допомогою в центр з приводу домашнього насильства зі сторони чоловіка. Позивачка є хорошою матір`ю та може виконувати материнські обов`язки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що з моменту знайомства з позивачем, а саме з травня 2022 року, вона, як волонтер турбувалася долею позивачки, їй відома історія позивачки порятунку дітей. Ствердно може сказати, що позивачка є турботливою і дбайливою матір`ю, приводила дітей на різні заходи, вона справді дбає про своїх дітей. Знає, що діти перебували за кордоном.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що з березня 2022 року вона спостерігала за долею позивачки. ОСОБА_1 з любов`ю та терпінням ставиться до своїх дітей, вміє працювати з дітьми. Вона весь час присвячує своїм дітям. ОСОБА_13 є інвалідом. Батько сказав, що він не вірить в те, що дитина буде ходити, але ця дитина вже ходить та розказує вірші. Позивачка є стриманою та адекватною людиною, ніколи не проявляла агресію. Діти люблять свою матір. Батько дітей часто писав її чоловікові погрози та хамські повідомлення. ОСОБА_1 переживала, що чоловік забере в неї дітей. Ствердно вказала, що позивачка зможе забезпечити догляд та виховання дітей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що позивачку знає з 2016 року, як активну людину по роботі з дітьми, яка працювала в дитячих таборах м.Авдіївка. Вона була волонтером, проводила різні майстер-класи по малюванню. Вона дуже любить дітей. Діти в неї охайні та веселі. Вона добра і стримана людина. Відповідач дуже рідко приходив в їхню релігійну організацію. Свідок вказав, що позивачка зможе забезпечити догляд та виховання своїх дітей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що з позивачкою знайома з 2016 року. Вона працювала з дітьми, як волонтер. Був час, коли ОСОБА_16 забрав усіх дітей, але повертав. Проте, ОСОБА_6 не повернув. Свідок вказала, що позивачка дуже хороша мати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що коли відповідач забрав дітей, позивачка намагалася їх знайти. Вона писала заяву в поліцію, щоб діти не виїхали за кордон. Відповідач, в присутності старшої дочки побив позивачку. Були прояви фінансового і психологічного насильства. Він жодного разу не бачив, щоб відповідач проводив час з дітьми. Діти в нього, як заручники та дуже залякані. Вивозячи дітей за кордон, він діяв не в інтересах дітей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що позивачка є хорошою і відповідальною матір`ю.

Заслухавши пояснення учасників справи та показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Суд встановив, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т.2 а.с. 56-60).

У даному шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Так, суд встановив, що у квтні 2022 року у зв`язку із активними бойовими діями у м.Донецьк, пов`язаними зі збройною агресією Російської Федерації, ОСОБА_1 переїхала як внутрішньо переміщена особа до м.Рівне, де проживала по АДРЕСА_1 . Указане підтверджується довідкою Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради № 5612- від 07.04.2022 (т. 1 а.с.34).

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненської області з повідомленнями про вивезення дітей ОСОБА_2 за межі території України.

Суд встановив, що 14.09.2022 ОСОБА_2 вивіз малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за межі митного кордону України, а малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було вивезено на територію Республіки Польща 19.10.2022, що підтверджується довідкою №91-30352/2/15-22 вих. від 20.10.2022 Головного центру обробки спеціалізованої інформації Державної прикордонної служби та довідкою №91-34540/2/15-22 вих. від 14.11.2022 Головного центру обробки спеціалізованої інформації Державної прикордонної служби (т. 1 а.с. 57-63).

Відтак між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 у справі № 404/3499/17.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Як вбачається із характеристики з попереднього місця проживання наданої ОСББ «Князя Володимира 36» на ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що проживала за адресою АДРЕСА_2 , з травня 2022 до вересня 2022. Проживала разом з дітьми: ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , чоловіком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , свекрухою - ОСОБА_21 . За час проживання за доною адресою ОСОБА_22 проявила себе виключно з позитивного боку: привітна, доброзичлива, відповідальна, без шкідливих звичок, сумлінно виконувала материнські обов`язки, діти були доглянуті, охайні, виходили на прогулянку у її супроводі. Скарг від сусідів на неї не надходило. (т. 1 а.с. 121).

Також, згідно характеристики з місця проживання, наданої керівником бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_13 » ФОП ОСОБА_23 , на ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_3 , з березня по квітень 2022 та з вересня 2022. За час проживання за даною адресою ОСОБА_22 проявила себе з виключно позитивного боку: життєрадісна людина, без шкідлливих звичок, в спілкуванні вільна, неконфліктна, бере участь в громадських заходах, роботі по благоустрою території, проводить у вільний час майстер-ксласи для дітей віком від 5 до 14 років з малювання. Скарг від сусідів на неї не надходить. Проживає разом з дитиною з інвалідністю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_11 , сумлінно доглядає за ним, возить систематично до лікарні, відвідує реабілітаційні центри, та з дитиною ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_10 , яку влаштовано в школу в перший день переїзду та музичну школу 7кл за спеціальністю "Фортепіано". У квітні 2022 року певний час на території проживала і з іншими своїми дітьми ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 , з якими підтримувала добрі стосунки, утримувала їх в порядку і охайності, займалась вихованням. (т.1 а.с.122).

Аналогічного змісту позитивна характеристика з місця проживання на ОСОБА_1 , надана ОСББ «Київська, 34». (т.1 а.с.123).

Як вбачається із договору найму (оренди) від 01.11.2022, ОСОБА_1 орендує квартиру АДРЕСА_4 . (т.1 а.с.125).

Згідно Витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», громадянка ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженка Авдіївка, Україна на території України станом на 06.12.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (т.1 а.с.126).

Як вбачається із виписки з медичної картки стаціонарного хворого №2129 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , встановлено діагноз: Ураження головного мозку, не уточнене Синдром мязевого гіпертонусу та затримки в рухомому розвитку внаслідок перинатального ураження ЦНС. Формуючий спатистичний нижній пара парез.

Згідно висновку психодіагностичного обстеження №29 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на предмет її індивідуально-психологічних особливостей, емоційних реакцій та станів їх впливу на виконання материнського обов`язку, в результаті психодіагностичного обстеження ОСОБА_1 зроблено наступні висновки: «аналіз клінічного інтерв`ювання, результатів психодіагностичного обстеження, яке здійснювалося шляхом анкетування, тестування, включеного спостереження у експериментальних і природних умовах із застосуванням стандартизованих, валідних методик: операціоналізована психодинамічна діагностика (ОПД-2) по 5-ти осям, структурне інтерв 'ю О. Кернберг, прогресивні матриці Дж. Равена, ММРІ (Міннесотський багатоаспектний особистісний опитувальник), тест Сонді, 16- факторний особистісний опитувальник ОСОБА_25 , копінг-тест ОСОБА_26 , на предмет індивідуально-психологічних особливостей, емоційних реакцій та станів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , свідчать про те, що усі психологічні показники знаходяться в межах норми, і є характерними для психічно здорових осіб. Досліджено високий рівень тривоги та нервово-психічної напруги, яка в нормі є характерною для осіб, які постраждали від домашнього насильства та перебувають у психотравмуючих обставинах (психотравмуючими обставинами для ОСОБА_1 , 1986 року народження, на даний час є відсутність її малолітніх дітей, яких без її відома і згоди вивіз її чоловік). Згідно оброблених результатів психодіагностичного обстеження за методиками: контрольний перелік життєвих подій (ЬЕС), контрольний перелік питань для оцінки ПТСР (РСІ-5), шкали оцінки впливу травмівної події (ІЕБ - Я) (визначення наслідків впливу пережитих подій), структуроване клінічне інтерв`ю, для дослідження ПТСР, відповідає критеріям «ОБМ-5», шкала самооцінки наявності ПТСР (РСЬ-С), Міссісіпська шкала (для цивільних) для оцінки посттравматичних реакцій, встановлено, що обстежувана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , тривалий час перебувала в умовах домашнього насильства (психологічного, фізичного), зазнала психологічного травмування, має помірні симптоми вираженості психотравми. Сімейні ситуації, які трапилася 12.09.2022 року та 19.10.2022 року, а саме вивезення її чоловіком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , їхніх малолітніх дітей за кордон без відома і згоди ОСОБА_27 , здійснення навмисних перешкод у побаченні і спілкуванні (переїзди з однієї країни в іншу, надання неправдивої інформації, щодо місця знаходження малолітніх дітей, перешкоджання у спілкуванні з дітьми, шляхом відеозв`язку (навмисне не показував дітей під час відеозв`язку, лише інколи скидав відео з дітьми), надавав не достовірну інформацію про психофізичний стан дітей) стали найбільш психотравмуючими для ОСОБА_1 і за всіма критеріями психологічної науки описані дії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 відповідають категорії «домашнього насильства». Згідно отриманих результатів психодіагностичного обстеження за методиками: включене спостереження у експериментальних і природних умовах, проективні методики (Структурне інтерв`ю ОСОБА_28 , Прогресивні матриці Дж. Равена, ММР1 (Міннесотський багатоаспектний особистісний опитувальник), тест Сонді, 16-факторний особистісний опитувальник Р.Кеттелла, Копінг-тест Лазаруса, Тест-опитувальник батьківського ставлення (ОРО) ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , Опитувальник «Вимірювання батьківських установок і реакцій» (РАЯІ), встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 володіє усіма необхідними індивідуально-психологічним якостями для виховання дітей, має достатній рівень соціально-адаптаційних ресурсів. Отримані результати психодіагностичного обстеження свідчать про те, що її індивідуально-психологічні особливості, особливості її виховної поведінки вплинуть позитивно на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дітей. Усі результати комплексного психодіагностичного обстеження особистості ОСОБА_1 , 1986 року народження, знаходяться в межах вікової норми.». (т.1 а.с. 139-144).

Відповідно до довідкок Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради №№245, 246, 247, 248, 249, 250 від 17.01.2023, ОСОБА_1 , знаходиться на обліку в Департаменті соціальної політики Рівненської міської ради та отримує допомогу переміщеним особам на проживання та допомогу на дітей.

Також, Суд приймає до уваги доводи позивачки, що відповідач вчиняв відносно неї домашнє насильство, оскільки дані твердження підтвердженні доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 30.09.2022 та 07.10.2022, згідно яких ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правоворушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП на накладено на нього адміністративне стягнення, які в подальшому були предметом апеляційного оскарження, однак за результатми розгляду апеляційним судом вказані вище постанови суду першої інстанції були залишенні без змін.

Натомість, Суд не приймає до уваги доводи позивачки про вчинення відповідачем відносно неї і дітей психологічного насильства, в підтвердження чого вона надала суду фотоматеріали (т.1 а.с.254-255), оскільки з їхнього змісту неможливо беззаперечно встановити факт домашнього насильства.

Також суд відхиляє як неналежні надані відповідачем докази, а саме документ під назвою «Характеристика» (т. 1 а.с. 94), оскільки вказаний документ викладений іноземною мовою, що позбавляє суд можливості в повній мірі сприймати зміст таких доказів. Засвідчений належним чином переклад цих письмових доказів відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, ст. 79 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, відповідач суду не надав.

При цьому, суд критичною оцінює поведінку ОСОБА_2 щодо примусового відібрання ним у ОСОБА_1 малолітніх дітей та вважає, що такі дії ОСОБА_2 могли негативно вплинути на фізичне, емоційне та психологічне здоров`я дітей.

Також, Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 тривалий час є членом баптистської спільноти і суттєву частину сімейного бюджету витрачає на пожертви для даної спільноти, більшість часу вона скеровує на відвідування даної спільноти, а не приділення часу дітям, відвідування дітьми даної спільноти негативно впливає на їхній моральний стан, так як, після таких відвідин у дітей виникають думки про смерть, оскільки такі обставин достатніми доказами не доведені.

Також, як встановив суд, у ОСОБА_1 наявна ще одна старша дитина, яку остання виховує самостійно. Докази того, що ОСОБА_1 була позбавлена батьківських прав відносно дитини або перебуває на обліку в органі опіки та піклування за її неналежне виховання, суду не надані.

Щодо доводів ОСОБА_2 про те, що зміна місця проживання дітей завдасть шкоди їхньому психологічному здоров`ю та негативно вплине на їхній емоційний стан, суд зазначає таке.

У постанові від 31.08.2022 у справі № 683/1084/21 Верховний Суд зазначив, що на переконання Верховного Суду діти перебувають ще в достатньо юному віці (6 років та 3 роки), щоб стверджувати про те, що вони саме прижилися у новому середовищі і їх повернення до країни постійного проживання може завдати їм психологічної шкоди. Відповідне сприйняття дітьми свого повернення у значній мірі залежатиме саме від добросовісного виконання їх матір`ю свого обов`язку, відсутності з її сторони залякування дітей та негативних суджень щодо цього процесу.

З підстав юного віку дітей та постійного перебування під впливом матері протягом останніх трьох років Верховний Суд також вважає, що діти не досягли достатнього рівня зрілості, при якому можна брати до уваги їхню думку.

Так само Верховний Суд наголошує, що відсутні підстави вважати, що повернення дітей до країни їх постійного проживання саме по собі поставить їх під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для них нетерпиму обстановку. Верховний Суд знову ж таки наголошує, що відповідне сприйняття дітей в першу чергу залежатиме саме від того ставлення, яке їм доноситиме їх мати.

З урахуванням таких висновків Верховного Суду відсутні підстави вважати, що і дітям сторін, буде завдано психологічної шкоди унаслідок повернення за місцем проживання матері, де знову ж таки дитина вже раніше проживала. За умови належного психологічного налаштування зі сторони батька та відсутності конфліктів з боку обох батьків зміна місця проживання для дитини може пройти непомітно та без шкоди.

Так само, Суд відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що у зв`язку з кращим матеріальним становищем дітям сторін буде доцільніше залишитись проживати разом з ним.

Разом з тим, Суд зазначає, що матеріальне становище однієї зі сторін не є визначальним фактором при вирішенні питання про місце проживання дитини, оскільки іншими, не менш вагомими критеріями, є виховання дитини у дусі дотримання духовних та моральних цінностей, любові та поваги до оточуючих.

Так, з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 948 від 09.08.2023 (т. 2 а.с. 30, 31), вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 .

При цьому, як вбачається із висновку, працівниками служби у справах дітей Рівненської міської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_5 , згідно якого ОСОБА_1 проживає разом із дітьми в квартирі, яка складається з двох кімнат па підставі договору оренди. Для дітей наявні спальні місця, стіл для занять та інші необхідні речі.

Батько дітей, ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився та не повідомив про причини своєї відсутності, хоча належним чином був повідомлений.

07.02.2023 ОСОБА_2 подано клопотання до Рівненського міського суду, де розглядалась дана справа із проханням передати матеріали цивільної справи до Тернопільського міськрайонного суду, у зв`язку з тим, що він разом із дітьми є внутрішньо переміщеними особами зареєстрованими у місті Тернополі за адресою: АДРЕСА_6 , що підтверджується довідками про взяття па облік внутрішньо переміщених осіб. Однак, у телефонному режимі ОСОБА_2 повідомив працівникам управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, що він разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

10.07.2023 працівникам управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради попередньо повідомивши батька дітей ОСОБА_2 про візит у їхню сім`ю, здійснено виїзди у місті Тернополі за адресами: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , при яких встановлено, що за жодною із зазначених адрес ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 пе проживають.

20.03.2023 рішенням органу опіки та піклування Рівненької міської ради затверджено висновок про недоцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_11 разом із батьком ОСОБА_2 .

При цьому, Суд зазначає, що висновки органів опіки та піклування не є визначальними та обов`язковими при прийнятті судом рішення про визначення місця проживання дитини, однак є вагомими та приймаються судом до уваги.

Відтак, Суд вважає, що за умови рівних можливостей сторін матеріально забезпечувати дітей та створити їм належні умови для проживання, саме ОСОБА_1 може у більшій мірі виховати дітей в атмосфері любові та моральної забезпеченості, що необхідно для повного і гармонійного розвитку дітей та відповідає найкращим інтересам дітей і засадам принципу 6 Декларації прав дитини.

При цьому, визначення місця проживання дітей сторін з ОСОБА_1 не позбавляє ОСОБА_2 можливості спілкуватися з дітьми та приймати участь у їхньому вихованні.

З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що ОСОБА_1 належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що проживання малолітніх дітей разом з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дітей та забезпечить їм належний фізичний і духовний розвиток.

Щодо інших доводів сторін, то згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими останні обґрунтовували заявлені вимоги.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 13, 76-82, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресом: АДРЕСА_9 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , відомі адреси проживання, АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10 , ідентифікаційний код: НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 12.01.2024.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич