Справа № 201/6098/24
Провадження № 2/201/2892/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

28.05.2024 позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилалась на те, що 17.01.2024 у м. Дніпрі на перехресті вул. Володимира Моссаковського та вул. Паторжинського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Fusion», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «ВАЗ», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Оранта». Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2024 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку № 0503/24 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Fusion», д/н НОМЕР_1 , складає 103 368,85 грн. ПрАТ «Страхова Компанія «Оранта» здійснило страхову виплату позивачу у розмірі 45 707,54 грн., відтак невідшкодована частина складає 57 661,31 грн. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова Компанія «Оранта» суму невідшкодованого матеріального збитку у розмірі 57 661,31 грн., пеню у розмірі 2 845,25 грн. та 3% річних у розмірі 297,76 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 288,31 грн. Крім того, стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. та судовий збір.

Відповідач ПрАТ «Страхова Компанія «Оранта» скористався правом на подання відзиву та заперечень на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідно звіту № 46-D/14/20 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість матеріального збитку складає 45 707,54 грн., яка була сплачена позивачу, відтак просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив в якій заперечував доводи викладені відповідачем та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі.

ОСОБА_2 також надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Оранта» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу відповідача.

Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України та ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 10.09.2024 здійснювався за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 11.09.2021 у м. Дніпрі на перехресті вул. Володимира Моссаковського та вул. Паторжинського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Fusion», д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «ВАЗ», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2024 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27.02.2024 є преюдиційними і доведенню не підлягають.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Оранта».

Установлено також, що згідно висновку № 0503/24 від 04.03.2024 експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного експертом ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Fusion», д/н НОМЕР_1 , складає 103 368,85 грн.

На підставі заяви потерпілої сторони ПрАТ «Страхова компанія «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 45 707,54 грн., частково відшкодувавши суму збитку.

Відповідач у якості заперечень посилається на звіт № 46-D/14/20 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 45 707,54 грн., яка була сплачена позивачу, проте суд критично оцінює вказаний звіт оскільки він виконаний особою яка не має сертифікату на вказаний вид діяльності.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року).

Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди від її заподіювача, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення шкоди саме ОСОБА_2 цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Оранта», суд дійшов висновку про стягнення із останнього як страховика матеріальної шкоди, визначеної висновком № 0503/24 від 04.03.2024 експертного транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, у розмірі 57 661,31 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних від вказаної суми необхідно зазначити наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Оранта» також пеню у розмірі 2 845,25 грн. та 3% річних у розмірі 297,76 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 288,31 грн. (відповідно до розрахунку наданому позивачем та перевіреному у судовому засіданні).

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи те, що сама дорожня-транспортна пригода призвела до переживань ОСОБА_1 , стресу від самої ДТП, від чого він переніс певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час користуватися автомобілем, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На думку суду, саме ця сума відповідає ступеню та характеру моральних страждань ОСОБА_1 . Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення моральної шкоди позивача і не повинен призводити до його збагачення.

У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Оранта» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ст.ст. 530, 612, 625, 1166, 1167, 1187, 1188 1194 ЦК України, Постановою ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст.ст. 89, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 57 661 (п`ятдесят сім тисяч шістсот шістдесят одну) гривень 31 копійок, пеню в розмірі 2 845 (дві тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 25 копійки, збитки від інфляції в розмірі 288 (двісті вісімдесят вісім) гривень 31 копійки, 3% річних від простроченої заборгованості в розмірі 297 (двісті дев`яносто сім) гривень 76 копійок, а всього 61 092 (шістдесят одну тисячу дев`яносто дві) гривні 63 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова