ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5097/24 Справа № 226/722/24 Суддя у 1-й інстанції - Рибкін О. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 226/722/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів Бондар Я.М., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року, яка постановлена суддею Рибкіним О.А. у м. Мирнограді Донецької області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Краснолиманське» в частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу в частині відмови позивачу у відкритті провадження про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з?ясування обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17 січня 2024 року було встановлено, що компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою строків її виплати складає 42389,97 грн. Позивач просив стягнути компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку із затримкою її виплати у сумі 36753,27 грн. Тобто, залишилось не стягнутими 5636,70 грн. Суд помилково прийшов до висновку, що існує судове рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки предметом спору в рішенні Димитровського міського суду Донецької області від 17 січня 2024 року була компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою строків її виплати в розмірі 36753,27 грн, а питання щодо стягнення компенсації в розмірі 5636,70 грн, ще не розглядалось судом.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та виходив з того, що існує рішення Димитровського міського суду Донецької області від 17 січня 2024 року, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд стягнути компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 5636,70 грн, яка є різницею між сумою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, яку він просив стягнути з відповідача у раніше поданому ним позові (а саме 36753,27 грн.) та сумою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, яка була встановлена судом у рішенні Димитровського міського суду Донецької області від 17 січня 2024 року (а саме 42389,97 грн.). Також позивач просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про відкриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 17 січня 2024 року (справа №226/2182/23, провадження № 2/226/610/2023) з відповідача ТзОВ «Краснолиманське» на користь позивача ОСОБА_1 була стягнута компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 36753,27 грн. Згідно цього рішення судом було встановлено, що розмір компенсації складав 42389,97 грн, однак судом було стягнуто суму, яка була обрахована позивачем, в межах заявлених позовних вимог, тобто 36753,27 грн. Різниця між сумами, яку обрахував позивач, та яку встановив суд, складає 5636,70 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в даному випадку рішення суду, що набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: