АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року

м. Чернівці

справа № 718/2208/24

провадження № 22-ц/822/729/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Литвинюк І. М.

секретар Тодоряк Г. Д.

заявник ОСОБА_1

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 липня 2024 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Мінів О. І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Просила суд, вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 66865275 за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. 17 травня 2021 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 липня 2024 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не сплатив судовий збір за подання заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі положення частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки заяву подано з метою захисту її порушеного права, як споживача.

Вказує на те, що згідно виконавчого напису, вчиненого 17 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. за реєстровим №41653, пропонується стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит капітал» заборгованість за кредитним договором №1376834 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23 грудня 2020 року, отже є споживчим кредитом.

Також, звертає увагу на те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що вона оскарженню не підлягає, що суперечить пункту 6 частині 1 статті 353 ЦПК України та порушує зазначену норму процесуального права.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Порядок та підстави забезпечення позову врегульовані окремою главою 10 ЦПК України, частина 2 статті 149 якої передбачає, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Постановляючи ухвалу про повернення заявнику заяви про забезпечення позову у зв`язку з несплатою судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не є споживачем у розумінні статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому подана нею заява оплачується судовим збором.

Однак, з таким висновком суд апеляційної інстанцій не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Спеціальним нормативним актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», стаття 2 ЦПК України).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі № 761/24672/15-ц (провадження № 14-197цс18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 524/8390/20 (провадження № 61-7804св21) вказано, що «у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Системний і комплексний аналіз зазначених норм дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб, як «споживачі, які звернулися з позовними вимогами про захист порушених справ», у переліку осіб, що мають пільги щодо сплати судового збору, установленому в статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів, а саме Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову».

У постанові від 13 травня 2021 року у справі № 216/3212/20 (провадження №61-15735св20) Верховний Суд України вказав, що тлумачення статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» свідчить, що звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції при пред`явленні позову, що пов`язаний з порушенням прав споживача, але й при поданні заяв про забезпечення доказів або забезпечення такого позову.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 66865275 за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. 17 травня 2021 року. Додатково зазначала, що має намір подати до суду позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у строк передбачений ЦПК України.

Відповідно до виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. 17 травня 2021 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал», що виникла за кредитним договором №1376834 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23 грудня 2020 року, отже останній є споживчим кредитом.

Зважаючи на вказівку заявниці в заяві про забезпечення позову про намір подати позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який з урахуванням наведених в мотивувальній частині цієї постанови висновків, є позовом про захист прав споживачів та стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише у разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, тобто ті які передують укладанню договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Велика Палата Верховного Суду у справі №161/13491/22 (провадження № 61-1472св23) зазначила, що позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи викладене, колегія суддів, прийшла до висновку що ОСОБА_1 як споживач, звільнена від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову заявнику перешкоджає подальшому провадженню у справі щодо розгляду такої заяви. Відповідно, при оскарженні цієї ухвали в апеляційному порядку та у разі її скасування апеляційний суд повинен направити справу для продовження розгляду заяви про забезпечення позову до суду першої інстанції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції заяву про забезпечення позову по суті не розглядав, а повернув її заявнику, тому ухвалення судового рішення по суті апеляційним судом за наслідком розгляду такої заяви виходить за межі повноважень апеляційного суду.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід скасувати та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 липня 2024 року скасувати.

Направити матеріали справи № 718/2208/24 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава Кулянда

Ірина ЛИТВИНЮК