ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4999/24 Справа № 192/2574/23 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Мулька Анатолія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі - ТОВ «Фінансова компанія управління активами») про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову посилався на те, що на початку грудня 2023 року він виявив відсутність коштів на його банківській картці, та за допомогою застосунку «ДІЯ» дізнався про відкрите виконавче провадження, яке відкрите на підставі виконавчого напису №8947 від 29 січня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення з нього грошових коштів в сумі 30487,94 грн. Заборгованість, яка стягнута за виконавчим написом, не є безспірною, крім того, кредитний договір, за яким було стягнуто заборгованість, не є нотаріально посвідченим, що свідчить про те, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати виконавчий напис № 8947 від 29 січня 2020 року, вчинений ПН КМНО Гуревічовим О.М. про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів у сумі 30487,94грн. таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Мулько А.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про обрання неналежного способу захисту. Виконавчий напис № 8947 від 29 січня 2020 року, вчинений ПН КМНО Гуревічовим О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів у сумі 30487,94 грн. вчинений з порушеннями норм закону та має бути визнаним таким, що не підлягає до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що згідно виконавчого напису, вчиненого 29 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., приватний нотаріус пропонує стягнути грошові кошти у сумі 30 337,94 грн з ОСОБА_1 , які є боргом за кредитним договором №64/7883ACLAPT6 від 11 червня 2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу №20182407-1/2 від 24 липня 2018 року до ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Стягнення заборгованості проводиться за період з 24 листопада 2015 року по 20 грудня 2019 року, і складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 5094, 31 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та в сумі 157,55 грн, заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею в сумі 25086 грн. 08 коп. та плати за вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №8947.

Як вбачається з кредитного договору №64/7883ACLAPT6 від 11 червня 2013 року, укладеного між ПАТ «Платнинум Банк» та ОСОБА_1 , сторони домовились про надання позивачу кредиту в загальному розмірі 11200 грн., строком на 24 платіжних періодів. Даний договір нотаріально не посвідчений.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 лютого 2021 року державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 по виконанню виконавчого напису №8947 виданого 29 січня 2020 року.

Згідно відомостей про виконавче провадження НОМЕР_1, 01 грудня 2023 року виконавче провадження завершено, у зв`язку з повним виконанням.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 11 червня 2013 року. Втім виконавчий напис, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, вже виконаний державним виконавцем і виконавче провадження по його виконанню закінчено у зв`язку з фактичним виконанням. У зв`язку з чим суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного цивільного права позивача є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів за виконавчим провадженням, з врахуванням того, що виконавче провадження вже закінчено фактичним виконанням виконавчого напису, і сам виконавчий документ стягувачу не повертається, що виключає його повторне пред`явлення до виконання. Додаткове визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, враховуючи що він же виконаний, суд вважає є безпідставним і жодним чином не призведе до відновлення порушеного права.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18), від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.

Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Колегією суддів встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 29 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання».

З матеріалів справи вбачається, що укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 64/7883АСLAPT6 11 червня 2013 року (а.с.51-53), який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 викладено висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/4793/20 (провадження № 61-5910св21).

За таких обставин, помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, згідно якого у разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнуті на його виконання кошти підлягають поверненню в порядку статті 1212 ЦК України.

Втім вважає, що не заявлення в рамках даного позову вимог про стягнення грошових коштів на підставі ст. 1212 ЦК України, та фактичне його виконання не може слугувати підставою для відмови у позові про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також невідповідністю висновків суду обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

З огляду на задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , який є ветераном війни та звільнений від сплати судового збору, судовий збір за подачу позову та за подачу апеляційної скарги у загальному розмірі 3028 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мулька Анатолія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем № 8947 від 29 січня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» грошових коштів у сумі 30 487,94 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» () на користь держави судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 червня 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров