Справа №487/2165/24 Головуюча у 1-й інстанції Сухаревич З. М.
Провадження № 22ц/812/1042/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 липня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 травня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Сухаревич З. М. в залі суду в місті Миколаєві о 15 годині 30 хвилині із складанням його повного тексту 13 травня 2024 року, по справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на утримання

повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

4 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 70 250 грн, що складає 50% загальної вартості платної освітньої послуги за весь час навчання у Миколаївському навчально-науковому інституті права Національного університету «Одеська юридична академія» на контрактній основі. Посилається на те, що відповідач є батьком дитини, і з нього стягувались аліменти на її утримання до повноліття, донька не працює, навчається і потребує матеріальної допомоги. Витрати, пов`язані з навчанням несе позивачка, а відповідач, який не має на утриманні інших осіб, може надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині.

Відповідачем відзиву на позов не подано.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що немає правових підстав для стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

На її думку суд першої інстанції не правильно трактував сплату за навчання, як відсутність витрат на розвиток особливих здібностей повнолітньої дитини.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 10 червня та 1 липня 2024 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Положення Сімейного Кодексу України виходять з принципу рівності прав та обов`язків батьків, які повинні брати участь у матеріальних витратах, незалежно від того, з ким проживає дитина.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , яка досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , і навчається у Миколаївському навчально-науковому інституті права Національного університету «Одеська юридична академія» на контрактній формі навчання.

Контракт на надання платної освітньої послуги для підготовки бакалавра укладено 21 серпня 2023 року та підписано позивачкою, де визначена загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання до 2026/2027рр. у розмірі 140 500 грн.

Позивачка проживає спільно з повнолітньою дитиною за однією адресою у місті Миколаєві. Даних про місце роботи позивачки та отримання нею доходів у справі немає. Натомість додані квитанції про сплату за навчання повнолітньої доньки за перший рік навчання: від 10 серпня 2023 року на суму 16 550 грн і від 29 січня 2021 року на суму 16 575 грн.

Відсутні у справі і дані про сімейний та майновий стан батька повнолітньої дитини, який має заборгованість по сплаті аліментів на її утримання до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом та обґрунтовуючи його досягненням дитиною повноліття при продовженні нею навчання за контрактною формою та перебуванням її на повному матеріальному забезпеченні матері, яка здійснює оплату за навчання, забезпечує одягом та продуктами харчування, позивачка не просила про стягнення аліментів на утримання доньки, виходячи з положень статей 199, 200 СК України, а просила про разове стягнення 50% загальної вартості платної освітньої послуги за весь час навчання у Миколаївському навчально-науковому інституті права Національного університету «Одеська юридична академія» на підставі статті 185 СК України, як додаткових витрат на утримання дитини.

За положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо ) (частина 1 статті 185 СК України).

Батьки також зобов`язання утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).

В цьому разі до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Отже, за наведеним аналізом норм матеріального права слід висновувати, що додаткові витрати, незалежно від їх виду, можуть бути присуджені одному із батьків лише на утримання неповнолітньої дитини. На утримання непрацездатних повнолітніх дітей, яких законодавство визначає, не як «дитина», а як «донька або син», виплата батьками додаткових витрат не передбачена. Вони можуть бути враховані лише за наявності обставин при визначенні можливості стягнення аліментів з одного із батьків та їх розмір.

Разом з тим, таких вимог про стягнення аліментів на повнолітню доньку позивачкою не заявлено.

Таким чином рішення суду є таким, що ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи. Підстав для його скасування чи зміну колегія суддів не вбачає.

В той же час залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, колегія суддів вважає за необхідне з підстав, передбачених статтею 7 Закону України «Про судовий збір» повернути позивачці помилково сплачений нею судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції на суму 1 211 грн 26 коп..

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 травня 2024 року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_1 1 211 грн 20 коп (одну тисячу двісті одинадцять грн двадцять копійок) сплачену за розгляд справи в Заводському районному суді міста Миколаєва за квитанцію 0.0..2 від 4 березня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Серебрякова

О. В. Локтіонова