Справа № 134/64/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 липня 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю: секретаря судового засідання Франко О.Г.

представника позивачки адвоката Лукавського А.В.

співвідповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме та рухоме майно,

встановив:

Адвокат Лукавський А.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до Крижопільського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням нової редакції позовної заяви, поданої 05 лютого 2024 року, просить:

- встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 21 листопада 2006 року по 10 жовтня 2023 року;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 70,9 кв. м, житловою площею 39,7 кв. м., до складу якого входять: житловий будинок «А», прибудова «а», вхідний майданчик «а1», сарай «В», сарай «в», погріб «в/п», колодязь «К», огорожа «1-3»;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вантажного автомобіля ЗІЛ-ММЗ 45021, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1989 року випуску, самоскид-С.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка ОСОБА_2 з 16 жовтня 1988 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 . Вони разом із спільною дочкою ОСОБА_6 , 1989 року народження, проживали в с. Івангород Христинівського району Черкаської області.

Оскільки ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, влаштовував сімейні дебоші, мав проблеми з правоохоронними органи, позивачка припинила сімейні відносини з ним та разом з дочкою переїхала до своєї матері в с. Вербка Крижопільського району Вінницької області, де ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєструвала своє місце проживання.

Після переїзду в с. Вербка позивачка познайомилася з ОСОБА_4 , жителем цього ж села, який був розлучений та проживав одиноко. У них зав`язалися стосунки і вони почали спільно проживати в господарстві матері позивачки в с. Вербка.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у них народився син ОСОБА_7 , батьківство відносно якого ОСОБА_4 визнав і в свідоцтві про народження він записаний батьком дитини.

В 2005 році вони перейшли на проживання в господарство баби ОСОБА_4 , яка померла, в с. Вербка Крижопільського району і де були зареєстровані в книзі погосподарського обліку Вербської сільської ради.

Проживаючи однією сім`єю, в 2006 році за спільні кошти позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбали вантажний автомобіль ЗІЛ-ММ 45021, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_4 . Даний автомобіль використовувався в інтересах сім`ї.

Згодом дочка позивачки вийшла заміж і будинок, у якому вони проживали, став непридатним для проживання двох сімей, в зв`язку з чим 07 листопада 2008 року позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за спільні кошти та кошти батьків позивачки купили житловий будинок по АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу та право власності на вказаний будинок було оформлено на ОСОБА_4 .

В 2009 році вони переїхали в цей будинок та зареєстрували своє місце проживання у ньому.

В подальшому позивачка дізналася, що її чоловік ОСОБА_5 був засуджений за скоєння злочину, а після повернення з місця позбавлення волі захворів та ІНФОРМАЦІЯ_6 помер.

Представник позивачки вказує, що під час проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 працювали на різних роботах та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали в інтересах сім`ї. У них склалася гарна сім`я, але вони не надавали значення узаконенню сімейних стосунків і шлюб не зареєстрували.

В 2021 році позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вирішили продати житловий будинок в с. Голубече і придбати житло за місцем проживання брата позивачки в с. Богданівка Броварського району Київської області.

Для цього 03 грудня 2021 року позивачка знялася з реєстрації місця проживання в будинку по АДРЕСА_2 і зареєструвалася в будинку своєї дочки по АДРЕСА_3 , але фактично залишилася проживати в будинку по АДРЕСА_2 , де проживає і по даний час.

Після повномасштабного вторгнення росії в Україну 24 лютого 2022 року, всі дії щодо оформлення продажу житлового будинку було припинено.

ОСОБА_4 був мобілізований до лав Збройний Сил України, оскільки він з 2014 року приймав участь в АТО та являвся учасником бойових дій.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мали намір узаконити свої відносини та чекали коли ОСОБА_4 зможе взяти відпустку.

16 жовтня 2023 року на ім`я їхнього сина ОСОБА_7 надійшло повідомлення від Тульчинського ТЦК про те, що ОСОБА_4 зник безвісти під час бойових дій біля населеного пункту Первомайське Донецької області.

07 грудня 2023 року тіло ОСОБА_4 було доставлено в с. Голубече, де позивачка разом з дітьми здійснили його поховання.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли спірні житловий будинок та транспортний засіб, які були зареєстровані на нього, але придбані на спільні з ОСОБА_2 грошові кошти.

Спадкоємцями першої черги за законом до майна після смерті ОСОБА_4 є спільний син ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 від першого шлюбу ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, необхідно в судовому порядку встановити факт такого проживання та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину майна, яке було придбане нею та ОСОБА_4 за спільні кошти, оскільки це майно вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя в рівних частках.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 10 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 07 лютого 2024 року залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача ОСОБА_1 , а також прийнято до розгляду нову редакцію позовної заяви ОСОБА_2 , подану 05 лютого 2024 року її представником адвокатом Лукавським А.В., зі зміненим предметом позову.

Відповідно до ухвали Крижопільського районного суду від 06 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме та рухоме майно було залишено без руху та надано позивачці п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 12 березня 2024 року постановлено продовжити розгляд даної справи та призначено підготовче засідання.

20 березня 2024 року до суду від співвідповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Дійсно, в свідоцтві про народження ОСОБА_3 його батьком вказаний ОСОБА_4 , при тому, що його мати ОСОБА_2 на час його народження перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_5 . Разом з тим, ні наявність спільної дитини, ні додані до позову декілька фотографій, на яких зображено людей, серед яких є ОСОБА_4 , не можуть бути безумовними підставами для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Достовірно знаючи про те, що в ОСОБА_4 є син від першого шлюбу, позивачка у первісному позові відповідачем зазначила лише їхнього спільного сина ОСОБА_3 , що свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку з боку позивачки.

Посилання позивачки на спільну працю, спільні витрати та спільний бюджет є голослівними та жодними доказами не підтверджені.

У своєму позові ОСОБА_2 вказує на те, що вони з ОСОБА_4 мали намір укласти шлюб під час відпустки останнього. Однак, в серпні 2023 року ОСОБА_4 мав двотижневу відпустку із зони бойових дій, під час якої він навідувався до свого рідного села - Вербка, де зустрічався із своїми родичами та знайомими. Тому незрозуміло, що завадило укласти шлюб і чи взагалі у ОСОБА_4 було бажання одружуватися.

Також співвідповідач ОСОБА_1 вказує, що між його батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_2 склалися не найкращі стосунки, про що свідчить той факт, що ОСОБА_4 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 .

Зокрема, в матеріалах адміністративної справи № 134/1442/20 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП містяться письмові пояснення ОСОБА_2 , з яких вбачається, що вона та ОСОБА_4 близько двох років проживають окремо.

Таким чином, можна зробити висновок про те, що починаючи з 2018 року по теперішній час ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживали разом, не мали стосунків, які притаманні подружжю, не мали спільного бюджету, не вели спільного господарства.

За цих обставин, твердження позивачки про якісь домовленості щодо продажу будинку та переїзду в іншу область є надуманими та не відповідають дійсності.

Отже, враховуючи той факт, що позивачка з 2018 року не підтримувала стосунків з ОСОБА_4 , до її позовних вимог слід застосувати строки позовної давності.

Окрім того, вимога позивачки про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину вантажного автомобіля не підкріплена посиланням на правові норми, на підставі яких позивачка просить визнати за нею право власності, тобто позивачка не вказує в якому порядку це має відбутися. До того ж, згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію спірного транспортного засобу вбачається, що він був придбаний ОСОБА_4 19.01.2006 року, тобто в той час, коли ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .

На підставі вищевикладеного, співвідповідач ОСОБА_1 просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 26 квітня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання 12 липня 2024 року позивачка не з`явилася, під час вступного слова в судовому засіданні 28 травня 2024 року позовні вимоги підтримала у повному обсязі та вказала, що вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю по день його смерті. У них є син ОСОБА_3 , відносно якого ОСОБА_4 визнав батьківство. В 2008 році вони придбали за спільні кошти житловий будинок в с. Голубече, в якому разом проживали. Часом між ними траплялися сварки та непорозуміння, оскільки ОСОБА_4 періодично зловживав алкогольними напоями. Після повернення з зони АТО ОСОБА_4 тяжко переживав події, свідком яких він був під час військової служби, міг бути дратівливим та нервовим. Але вони продовжували спільно проживати та бути сім`єю. Вона має право на 1/2 частину житлового будинку, оскільки також працювала та докладала зусиль, щоб його придбати. Від 1/2 частини вантажного автомобіля вона відмовляється, так як транспортний засіб знаходиться в розібраному стані та непридатний для використання.

Представник позивачки адвокат Лукавський А.В. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Вказав, що факт проживання позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується наявністю спільної дитини, фотографіями, виписками з погосподарських книг та показами свідків. Під час спільного проживання з ОСОБА_4 позивачка формально ще перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку з чим шлюб припинився, тому у позові вказаний період спільного проживання починаючи з 21 листопада 2006 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю по день смерті останнього. Вони оплачували навчання своєму спільному сину, купили йому квартиру. Як і в кожній сім`ї між ними часом виникали непорозуміння та складнощі, оскільки ОСОБА_4 періодично зловживав алкогольними напоями. Напередодні війни позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мали намір переїхати в Київську область, де хотіли придбати будинок. Позивачка не претендує на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , оскільки розуміє, що спадкоємцями є його сини. Разом з тим, вона має право на 1/2 частину житлового будинку, який було придбано в період їхнього спільного проживання. Від позовних вимог в частині визнання права власності на 1/2 частину вантажного автомобіля позивачка відмовляється.

Співвідповідач ОСОБА_1 заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що в матеріалах справи недостатньо доказів, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 . Жоден зі свідків не підтвердив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю на час смерті останнього. Відсутні докази спільної участі в придбанні спірного будинку, його облаштуванні та ремонті.

Співвідповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Судом були допитані заявлені стороною позивача свідки.

Так, свідок ОСОБА_8 показала, що вона в 2008 році продала ОСОБА_4 житловий будинок в с. Голубече. Під час укладення договору купівлі-продажу він був з позивачкою ОСОБА_2 і вона ( ОСОБА_8 ) вважала їх чоловіком та дружиною.

Свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_4 на початку 2000-х років почав проживати з ОСОБА_2 в с. Вербка. Вони жили як одна сім`я, тримали домашнє господарство. ОСОБА_4 їздив в м. Одесу на заробітки. Через деякий час ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 та їхнім сином переїхали проживати в с. Голубече.

Свідок ОСОБА_10 показала, що вона проживає в с. Голубече і з 2009 року по сусідству з нею проживали позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Їй відомо, що ОСОБА_4 періодично їздив на заробітки в м. Одесу. ОСОБА_2 також їздила на заробітки в м. Одесу, в м. Київ. Після повернення з зони АТО ОСОБА_4 змінився, був тривожний. Вона бачила, що до будинку, де проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , приїжджали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_11 , яка є дочкою позивачки ОСОБА_2 , показала, що вона ще в дитинстві переїхала з матір`ю в с. Вербка. З того часу як її мати зійшлася з ОСОБА_4 вона вважала його своїм батьком, з рідним батьком вона не спілкувалася і він в свою чергу її життям не цікавився. Вони проживали в с. Вербка, а пізніше переїхали в с. Голубече, де її мати разом з ОСОБА_4 купили житловий будинок. ОСОБА_4 був присутній на її весіллі як батько нареченої, коли у неї народився син, ОСОБА_4 вважав його своїм онуком. У ОСОБА_4 був складний характер, після повернення з зони АТО він почав зловживати алкогольними напоями, іноді з ним було важко. Але він продовжував проживати з її матір`ю, іншої сім`ї у нього не було. Саме вона ( ОСОБА_11 ) їздила на впізнання тіла ОСОБА_4 , коли він загинув у зоні бойових дій. Будинок в с. Голубече був придбаний ОСОБА_4 та її матір`ю за спільні кошти. Її мати їздила на заробітки в м. Одесу та м. Київ, відповідно мала власні доходи.

Від допиту свідка ОСОБА_12 сторона позивача відмовилася і така відмова була прийнята судом.

Також судом було допитано свідка, заявленого співвідповідачем ОСОБА_1 ОСОБА_13 , яка показала, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був її біологічним батьком. І хоча у її свідоцтві про народження він не записаний батьком, але за життя ОСОБА_4 визнавав її дочкою, вони спілкувалися та підтримували стосунки. В 2007 році вона поїхала в гості до батька в с. Вербка та познайомилася з позивачкою ОСОБА_2 , з якою він на той час проживав. Їй відомо, що ОСОБА_4 працював в м. Одесі та збирав гроші, хотів придбати житловий будинок. Востаннє вона зустрічалася з батьком в серпні 2023 року, коли він перебував у відпустці. Він приїхав до неї в с. Рудницьке, хотів побачити її сина свого онука. В розмові батько казав, що проживає сам, просив її спілкуватися з братами ОСОБА_14 та ОСОБА_7 . Про намір батька одружитися з ОСОБА_2 їй нічого не відомо.

Від допиту свідка ОСОБА_15 співвідповідач ОСОБА_1 відмовився і така відмова була прийнята судом.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер в с. Первомайське Покровського району Донецької області у віці 58 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 04 грудня 2023 року.

Згідно витягу № 796, виданого старостою Голубецького старостинського округу 25 жовтня 2023 року, на день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи наявна копія спадкової справи № 1077/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , з якої вбачається, що сини ОСОБА_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно 27 грудня 2023 року та 18 січня 2024 року звернутися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 07 листопада 2008 року приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Питель М.С. за р.№ 7133, ОСОБА_4 07 листопада 2008 року придбав будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 75,0 кв. м., житловою площею 42,4 кв. м.

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 6722792 від 07 листопада 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 21229008 від 11 грудня 2008 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Також згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 28 березня 2006 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належав транспортний засіб самоскид - С ЗИЛ-КМЗ 45021, 1989 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

До позовної заяви стороною позивача у якості доказів спільного проживання однією сім`єю без шлюбу позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та придбання ними спільного майна долучено:

- копію паспорта позивачки ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого Крижопільським РВ УМВС України в Вінницькій області 17 квітня 1997 року, із відмітками про її місце проживання: 28 квітня 1997 року місце проживання зареєстровано в с. Вербка, 09 червня 2009 року знято з реєстрації місця проживання, 11 червня 2009 року місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , 03 грудня 2021 року знято з реєстрації місця проживання, 03 грудня 2021 року місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_5 від 01 жовтня 2002 року, де його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ;

- копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 16 жовтня 1988 року, з якого вбачається, що позивачка ОСОБА_2 16 жовтня 1988 року одружилася з ОСОБА_5 та в зв`язку з одруженням змінила прізвище з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_17 »;

- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серії НОМЕР_7 , повторно виданого 13 березня 2007 року, з якого вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Геронимівка Черкаського району Черкаської області;

- копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 від 17 липня 1990 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 03 липня 1990 року розірвав шлюб з ОСОБА_18 ;

- копію повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_7 від 16 жовтня 2023 року № 2/2341 на ім`я ОСОБА_3 про те, що його батько ОСОБА_4 вважається безвісти зниклим з 10 жовтня 2023 року. Попередньо встановлено, що 10 жовтня 2023 року під час виконання обов`язків військової служби, завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, поблизу населеного пункту Первомайське Донецької області під час штурмових дій противника зник безвісті старший солдат ОСОБА_4 , місцезнаходження на теперішній час невідоме;

- копію довідки, виданої старостою Голубецького старостинського округу від 25 жовтня 2023 року № 795, про те, що відповідно до запису погосподарських книг № 6 за 2006 - 2010 роки, № 8 за 2011 2015 роки, № 7 за 2016 2020 роки, № 7 за 2021 2025 роки за адресою: АДРЕСА_1 проживають: голова двору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , цивільна дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- копію витягу з погосподарської книги № 8 за 2006 2010 року, виданого старостою Городківської сільської ради від 26 жовтня 2023 року, про те, згідно погосподарської книги № 8 за 2006 2010 року до складу домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 входили: голова двору ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_19 , син ОСОБА_3 , зять ОСОБА_20 , внучка ОСОБА_21 Проживали всі разом і вели спільне господарство.

- копії фотографій (без зазначення дати і часу зйомки);

- копію технічного паспорту, виготовленого на замовлення ОСОБА_2 10 січня 2024 року за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 70,9 кв. м, житлова площа 39,7 кв. м).

За клопотанням співвідповідача ОСОБА_1 судом було витребувано та досліджено в судовому засіданні:

- копію актового запису № 12 від 01.10.2002 року з книги записів актів громадянського стану про народження;

- копії записів із погосподарських книг, а саме: № 6 за 2006-2010 роки, № 8 за 2011-2015 роки, № 7 за 2016-2020 роки, № 7 за 2021-2025 роки стосовно будинковолодіння АДРЕСА_1 ;

- копії записів з погосподарської книги № 8 за 2006-2010 роки стосовно будинку АДРЕСА_4 ;

- матеріали адміністративних справ № 134/639/17 та № 134/1442/20.

Так, згідно копії запису акта про народження № 12 від 01 жовтня 2002 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Підставою запису про встановлення батьківства є спільна заява батьків від 01 жовтня 2002 року, що підтверджується копією запису акта про встановлення батьківства № 3 від 01 жовтня 2002 року.

Згідно копії записів з погосподарської книги № 8 за 2006-2010 роки щодо домогосподарства по АДРЕСА_4 список членів домогосподарства наступний: Папшоя А.І. голова домогосподарства, ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_22 дочка, ОСОБА_3 син, ОСОБА_20 зять, ОСОБА_21 внучка.

Згідно записів із погосподарської книги № 6 за 2006-2010 роки стосовно будинковолодіння АДРЕСА_1 список членів домогосподарства наступний: Мельник Т.М. - голова двору, ОСОБА_23 дочка, ОСОБА_24 дочка; з 2009 року голова двору ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 .

Відповідно до записів із погосподарської книги № 8 за 2011-2015 роки стосовно будинковолодіння АДРЕСА_1 відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради наступні: ОСОБА_4 голова домогосподарства, ОСОБА_2 співмешканка, ОСОБА_3 син.

Згідно записів із погосподарської книги № 7 за 2016-2020 роки стосовно будинковолодіння АДРЕСА_1 відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради наступні: ОСОБА_4 голова домогосподарства, ОСОБА_2 (запис щодо родинних стосунків до голови домогосподарства стертий та нечитабельний), ОСОБА_3 син.

Згідно записів із погосподарської книги № 7 за 2021-2025 роки стосовно будинковолодіння АДРЕСА_1 відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця проживання на території ради наступні: ОСОБА_4 голова домогосподарства, ОСОБА_2 співмешканка. ОСОБА_2 вибула з вказаного домогосподарства 03.12.2021 року.

За результатами розгляду справи № 134/639/17 (номер провадження 3/134/296/17) суддею Крижопільського районного суду Вінницької області 24 травня 2017 року було винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладення на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт строком на 30 годин за вчинення 06 травня 2017 року домашнього насильства відносно співмешканки ОСОБА_2 .

Також за результатами розгляду справи № 134/1442/20 (номер провадження 3/134/721/20) суддею Крижопільського районного суду Вінницької області 08 жовтня 2020 року було винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладення на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. за вчинення 14 вересня 2020 року домашнього насильства відносно співмешканки ОСОБА_2 .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом пункту 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї можуть належати не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Однак при цьому умовою для визнання таких осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність зокрема спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Питання про визнання членом сім`ї у спірних випадках вирішується судами при розгляді кожної конкретної справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим національне законодавство України передбачає можливість виникнення взаємних прав та обов`язків у чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Так, відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов`язки.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту необхідно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, показання свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання необхідно зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, від 19 лютого 2021 року у справі № 738/1093/19, від 22 червня 2021 року у справі № 554/1251/20, від 22 липня 2021 року у справі № 280/1710/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61- 8522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

У даній справі позивачка звернулася з позовом про встановлення факту проживання з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 21 листопада 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлення заявленого факту необхідне їй для визнання житлового будинку та транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя.

Повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, надавши належну правову оцінку кожному окремому доказу та сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позивачкою ОСОБА_2 не доведено факт постійного проживання з ОСОБА_4 як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже в матеріалах справи відсутні докази ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків.

Відтак суд не вбачає правових підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім`єю у заявлений позивачкою період.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, який вказав, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16 зазначено, що рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і поясненнях однієї зі сторін.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, вжив необхідних заходів для повного та всебічного встановлення обставин справи та прийшов до висновку, що надані стороною позивача докази не є достатніми для підтвердження заявленого факту та не свідчать про спільне проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_4 .

Вказані докази відображають характер відносин, які склались між позивачкою та ОСОБА_4 , проте не доводять факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не доводять факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

Спільні фотографії не можуть бути безумовною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Такі фото свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких стосунків. Такі відносини не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 676/3545/19, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц.

Суд також бере до уваги висновки Верховного Суду, який вказав, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (постанова Верховного Суду у справі № 712/7830/16-ц від 05 лютого 2020 року).

Стороною позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б достеменно підтверджували обставини наявності між позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 прав та обов`язків притаманних подружжю.

Та обставина, що ОСОБА_4 у 2017 році та 2020 році притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , не свідчить про наявність між ними сталих стосунків, які притаманні чоловіку і жінці без реєстрації шлюбу.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мали спільні витрати, вели спільний бюджет, здійснювали купівлю майна для спільного користування, приймали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу один одному.

Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат; вказані обставини судом не встановлено, а показання свідків та спільні фотографії не можуть бути безумовними підставами для встановлення вказаного факту.

Законодавцем в частині другій статті 21 СК України імперативно зазначено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 149/2697/21, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19, від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, провадження № 6-1026цс15 зроблено висновки, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. … Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті 3, 74 СК України). ….Предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку з цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна має вставити обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_2 .

Позивачка вказує, що будинок був придбаний за спільні кошти та за кошти її батьків. Однак ця обставина не підтверджена належними та допустимими доказами.

Зокрема, до позову не додано жодних квитанцій, які б підтверджували факт сплати позивачкою коштів за користування комунальними послугами, купівлі майна для спільного користування, здійсненні витрат на утримання житла, його ремонт.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що стороною позивача не доведено, що спірний житловий будинок був придбаний ОСОБА_4 під час того, коли він та позивачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі чи у фактичних шлюбних відносинах, тому відсутня презумпція спільності майна сторін щодо цього майна. Крім того, на підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку позивачка не надала доказів, з яких можливо було б встановити факт набуття вказаного будинку нею та ОСОБА_4 внаслідок їх спільної праці, або за спільні кошти, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 його частину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

З урахуванням того, що позивачка у вступному слові вказала, що відмовляється від позовних вимог в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину вантажного автомобіля ЗІЛ-ММЗ 45021, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1989 року випуску, самоскид-С, що під час судових дебатів підтвердив також її представник, а суд в силу ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог, суд не досліджує обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи та заперечення учасників процесу, допитавши свідків, оцінивши наявні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо поданої співвідповідачем ОСОБА_1 заяви про застосування строків позовної давності, то суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у зв`язку з їх недоведеністю, суд вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачці не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України суд -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме та рухоме майно - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 .

Повний текст рішення складено 22 липня 2024 року.

Суддя: