справа № 361/2680/16-ц головуючий у суді І інстанції Сердинський В.С.
провадження № 22-ц/824/117/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Біліченком Віктором Васильовичем, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2016 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступниками якого є АТ «Альфа-Банк» та АТ «СЕНС БАНК») звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за Договором кредиту №410/118/07-Пі від 05 вересня 2007 року в розмірі 221 901,27 доларів США, що еквівалентно 5 472 316,86 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05 вересня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №410/118/07-Пі, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 910 000,00 доларів США зі сплатою 13,35% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04 вересня 2015 року.

Відповідач свої зобов`язання перед банком не виконувала належним чином, внаслідок чого станом на 21 січня 2016 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 221 901,27 доларів США, що еквівалентно 5 472 316,86 грн, з яких:

сума заборгованості за кредитом - 77 646,84 дол. США, що еквівалентно 1 914 852,06 грн;

сума заборгованості за відсотками - 77 551,96 дол. США, що еквівалентно 1 912 512,25 грн;

розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 39 258,70 дол. США, що еквівалентно 968 160,53 грн;

розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 27 443,77 дол. США, що еквівалентно 676 792,03 грн.

07 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Біліченко Віктор Васильович подав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на наступне.

За умовами п.1.1 Договору визначено сплата 13,35% річних за користування кредитом щомісячно. У той же час з розрахунку суми заборгованості встановлено самовільне збільшення позивачем відсоткової ставки до 15% з 20 жовтня 2008 року.

Пунктом 2.6.1 Договору передбачено, що про намір змінити розмір процентів та/або комісії за дострокове погашення Кредиту, Кредитор зобов`язаний повідомити Позичальника не менше ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

Матеріали справи не містять Додаткової угоди відповідно до п.2.6.1 Договору та доказів повідомлення відповідача про збільшення відсоткової ставки по кредиту до 15%.

За викладених обставин розрахунок заборгованості за відсотками в розмірі 77 551,96 доларів США проведено неправильно з 20 жовтня 2008 року по 06 вересня 2015 року із застосуванням відсоткової ставки 15%, а мав бути проведений з відсотковою ставкою 13.35%.

Крім того, розрахунок проведено до 06 вересня 2015 року в той час, як відповідно до п. 1.1.1. Договору кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 04 вересня 2015 року, що свідчить про безпідставне збільшення періоду нарахування та суми заборгованості.

Вважав безпідставним нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

Звернув увагу, що позивачем проведено розрахунок заборгованості за відсотками у період з 11 липня 2008 року по 06 вересня 2015 року, що становить 7 (сім) років.

Загальний термін позовної давності становить три роки ст.257 ЦК України, а згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п.1.1 Договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошових коштів в сумі 91000,00 доларів США ...., зі сплатою 13.35% процентів річних за користування Кредитом щомісячно та порядком погашення суми Кредиту до 10-го числа кожного місяця за наступним графіком.

З графіку погашення відповідно до п.1.1. Договору вбачається, що відповідач з жовтня 2007 року по вересень 2015 року повинна була повернути отриманий кредит щомісячними платежами, які складалися з основної суми боргу та відсотків.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості, останній платіж було здійснено відповідачем 14 листопада 2008 року в сумі 951,20 доларів США. Після вказаної дати відповідач буть-яких коштів не вносила. За умовами п.1.1. Договору кошти мають вноситись до 10-го числа кожного місяця.

Тобто заборгованість з щомісячним зростанням виникла з 10 листопада 2008 року тобто з дати неповернення чергового щомісячного платежу згідно умов Договору.

Перебіг строку позовної давності для вимоги за кожним таким платежем розпочався з дня коли виникло прострочення.

Позивач звернувся до суду 11 травня 2016 року, а тому до позовних вимог з 10 грудня 2008 року по 10 травня 2013 року має бути застосований строк позовної давності, про що додатково подано заяву, яку долучено до відзиву.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника позивача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №410/118/07-Пі від 05 вересня 2007 року в розмірі 221 901,27 доларів США, що еквівалентно 5 472 316 (п`ять мільйонів чотириста сімдесят дві тисячі триста шістнадцять) грн. 86 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 82 084 (вісімдесят дві тисячі вісімдесят чотири) грн. 75 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Біліченко Віктор Васильович, 11 вересня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Підтримуючи доводи відзиву на позовну заяву апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам. Вважає, що суд помилково не застосував до спірних правовідносин строки позовної давності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Біліченком Віктором Васильовичем, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2023 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Біліченко Віктор Васильович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - адвокат Подольський Антон Юрійович просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05 вересня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання у тимчасове користування грошових коштів № 410/118/07-Пі, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в розмірі 91 000,00 доларів США зі сплатою 13,35% річних та з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 04 вересня 2015 року на умовах, визначених договором кредиту.

Станом на 21 січня 2016 року загальна заборгованість за кредитним договором № 410/118/07-Пі від 05 вересня 2007 року становить 221 901,27 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 21 січня 2016 року становить5 472 316,86 грн., яка складається з наступного:

-заборгованість за кредитом 77 646,84 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 21 січня 2016 року становить 1 914 852,06 грн.;

-заборгованість за процентами 77 551,96 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 21 січня 2016 року становить 1 912 512,25 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення кредиту 39 258,70 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 21 січня 2016 року становить 968 160,53 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення відсотків 27 443,77 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 21 січня 2016 року становить 676 792,03 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином договірні зобов`язання щодо вчасного погашення кредиту і нарахованих процентів відповідно до умов кредитного договору №410/118/07-Пі від 05 вересня 2007 року.

Посилання представника відповідача на неправильність застосування процентної ставки та періоду її застосування, невідповідність розрахунків банку щодо розміру заборгованості та сумами погашення боргу суд першої інстанції відхилив, оскільки позивачем припинено нарахування відсотків за користування кредитом саме з вересня 2015 року, тобто з моменту спливу кінцевого терміну погашення кредиту, а відповідачем не надано суду належних доказів погашення боргу у більшому розмірі, аніж про це зазначено у розрахунках банком.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що строк дії кредитного договору узгоджено сторонами до 04 вересня 2015 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом в травні 2016 року, тобто в межах встановленого законом строку, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з таким висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі №138/240/16-ц зазначено, що у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

За даними розрахунку заборгованості станом на 21 січня 2016 року за кредитним договором №410/118/07-Пі від 05 вересня 2007 року, останній платіж за договором ОСОБА_1 зробила 14 листопада 2008 року на суму 951,20 дол. США, що не заперечується сторонами спору.

Умовами п.п. 4.5 кредитного договору сторони погодили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього Договору (щодо сплати процентів за використання кредиту; своєчасного та повного погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями), протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції, штраф, пеню.

Наведені обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до помилкових висновків щодо застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, адже враховуючи умови п.п. 4.5 кредитного договору, його дія припинилась 13 січня 2009 року внаслідок виникнення у позичальника заборгованості зі сплати процентів та тіла кредиту понад 60 днів, тобто змінився строк виконання зобов`язання й з цієї дати настав строк дострокового повернення кредиту у повному обсязі, що було обумовлено та погоджено сторонами договору.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13 та підтримується Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2022 року у справі №752/8302/16-ц, 07 грудня 2022 року у справі №345/2315/21, від 09 серпня 2023 року у справі №359/9171/14-ц та ін.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №911/3677/17.

У справі, яка переглядається, представником ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності.

При цьому позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності.

Отже, зважаючи на умови пункту 4.5 кредитного договору, колегія суддів вважає, що кредитний договір №410/118/07-Пі від 05 вересня 2007 року у даному випадку припинив дію 13 січня 2009 року, а банк звернувся до суду із цим позовом тільки у травні 2016 року, тобто з пропуском позовної давності, строк якої встановлено тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки дія кредитного договору №410/118/07-Пі від 05 вересня 2007 року припинилась 13 січня 2009 року внаслідок виникнення у позичальника заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом понад 60 днів, тобто строк кредитування позичальника є таким, що закінчився, вимога банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом (за межами строку кредитування) та пені не ґрунтується на законі.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Біліченком Віктором Васильовичем, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28 травня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова