ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/7216/21 Номер провадження 22-ц/814/3179/24Головуючий у 1-й інстанції Високих М.С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників справу за апеляційною скаргою адвоката Бурдукової Марини Вікторівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 25 червня 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначена; дата виготовлення повного текста судового рішення 25 червня 2024 року) у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У листопаді 2021 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулось до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення у розмірі 36 485,73 грн.

В обґрунтування позову посилалося на такі обставини.

Відповідачки є споживачами послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , облік нарахувань та оплати за які здійснюється за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 . Однак, відповідачки свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення не здійснюють, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.06.2015 по 30.09.2021 у розмірі 17 699,59 грн; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.06.2015 по 30.09.2021 у розмірі 15 535,28 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму нараховано інфляційні витрати в розмірі 2 336,05 грн та 3% річних в розмірі 914,81 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 відкрито провадження у справі.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан, який в подальшому продовжено.

Розпорядженням Голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м.Харкова, Комінтернівського районного суду м.Харкова та визначено територіальну підсудність справ за Ленінським районним судом м.Полтави.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 21.03.2023 цивільний позов КП «Харківводоканал» до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення в сумі 36 485,73 грн у солідарному порядку та по 1 135 грн судового збору з кожного.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 01.04.2024 заочне рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 21.03.2023 у справі 646/7216/21 (провадження 2/553/1479/2023) за позовом за позовом КП «Харківводоканал» до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 25 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за період з 01.04.2017 до 30.09.2021 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 29 063,47 грн в солідарному порядку та по 904,14 грн судового збору з кожного.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Бурдукова М.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував, що 14 березня 2024 року державний виконавець в порядку примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21.03.2023 стягнув із ОСОБА_1 24 991 грн 14 коп. заборгованості, а також виконавчий збір, отже суд мав підстави для зменшення суми заборгованості.

Суд при вирішенні спору не взяв до уваги заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Окрім того, суд не врахував наявність на утриманні ОСОБА_1 неповнолітньої дитини і непрацездатної матері та безпідставно не звільнив відповідачів від сплати нарахованих позивачем трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

У відзиві ОСОБА_3 , представник КП «Харківводоканал», посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стверджується, що суд обгрунтовано не врахував суми, стягнуті виконавцем в порядку примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 21.03.2023, оскільки відповідачі по справі не скористалися правом подати заяву про поворот виконання рішення суду відповідно до ст.444 ЦПК України.

Звертається увага, що суд з урахуванням встановлених обставин правильно вирішив питання щодо строку давності у спірних правовідносинах.

Наголошується, що законодавством з огляду на правову природу коштів, які нараховуються відповідно ч.2 ст.625 ЦК України, не передбачена можливість або ж право суду зменшувати такі суми.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що місце проживання відповідачів зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із розрахунком заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_2 , заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.06.2015 року по 30.09.2021 становить 17 699,59 грн, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.06.2015 по 30.09.2021 становить 1 535,28 грн (а.с.4-8).

У встановленому законом порядку відповідачки не відмовлялися від послуг з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, заборгованість не сплачували.

Не визнаючи позов у повному обсязі, відповідачки прохали застосувати строки позовної давності.

Відповідачками не було вчинено дій, які б могли розцінюватись як визнання ними бору та переривання перебігу позовної давності.

КП «Харківводоканал» звернувся з позовом до суду 05.11.2021 та прохає стягнути заборгованість за період з 01.06.2015 по 30.09.2021.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачками не надано. Отже, останні мають обов`язок оплатити позивачу вартість отриманих послуг.

У спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, наданих з 01.04.2017 по 30.09.2021, в силу п.12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову не спливла та продовжувалась на строк дії карантину.

У зв`язку із простроченням відповідачками сплати комунальних послуг, позивачем обгрунтовано нараховано 2 336,05 грн інфляційних втрат за час прострочення та 914,81 грн - 3% річних від простроченої суми,

Посилання сторони відповідача на відмову в отриманні субсидії та перебування на утриманні непрацездатних осіб не є законодавчо визначеними підставами для звільнення боржника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. При цьому твердження сторони відповідача про необхідність зменшення суми боргу з урахуванням стягнутих в межах виконавчого провадження сум, не заслуговують на увагу, беручи до уваги, що вказані суми не були внесені відповідачами як оплата боргу за певний період добровільно в ході розгляду справи, а питання повернення таких сум чи їх зарахування на виконання судового рішення після скасування заочного, має вирішуватись в іншому процесуальному порядку.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційної скарги, керується такими міркуваннями.

Спірні правовідносини врегульовані, зокрема, нормами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року (втратила чинність 02 лютого 2022 року).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття1, частина друга статті3, стаття19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено обов`язок з оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржники, які прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно ст.7 ч.1 п.6, ч.2 п.11 ЗУ «Про житлово комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; споживач також інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п.1,3 п.29).

Згідно п.п.7 п.45 Постанови КМУ № 690 від 05.07.2019 року споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору.

Умовами п.п.11 п.47 Постанови КМУ № 690 від 05.07.2019 року встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.

Виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) (п.п.14 п.32).

Отже, за змістом наведених спеціальних норм звільнення споживача від сплати вартості комунальних послуг або ж зменшення їх розміру можливе за умови, що споживач письмово повідомив виконавця послуг про тимчасову відсутність за місцем реєстрації (проживання) із долученням відповідного документа, що підтверджує такий факт.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

В апеляційній скарзі стверджується про необхідність врахування судом вже стягнутих виконавцем сум під час примусового виконання заочного рішення, яке було скасоване.

Як стверджує відповідачка, у межах виконавчого провадження з неї стягнуто 26 408 грн 16 коп. (а.с.70), цю обставину визнає позивач.

Ухвалою суду першої інстанції від 01 квітня 2024 року (а.с.66-67) заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду по суті.

Отже, відповідно п.5 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження №74419839 підлягало закінченню, а виконавчий документ мав бути надісланий суду разом із постановою про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається із заочного рішення суду першої інстанції на користь позивача стягнута заборгованість у загальному розмірі 36 485,73 грн (а.с.53), рішенням, що оскаржується, заборгованість стягнута у меншому розмірі 29 063,47 грн (а.с.106).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасоване і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду позовні вимоги задоволені у меншому розмірі.

Якщо питання про поворот рішення не було вирішено судом, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.9 ст.444 ЦПК України).

Отже, відповідачка з наведених підстав має право на повернення стягнутих з неї коштів на виконання скасованого заочного рішення, оскільки закон не містить таких підстав для зменшення суми заборгованості як стягнення сум за рішенням, яке скасоване.

У будь-якому випадку сторони позивач і відповідач, не позбавлені за таких обставин (часткова сплата боргу) вирішити питання погашення заборгованості у добровільному порядку або ж укласти мирову угоду.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом заяви про застосування наслідків пропуску строку давності суперечать рішенню суду, який, врахувавши дію нормативних актів, якими продовжувалися строки, зокрема позовної давності, період, за який позивач просив стягнути заборгованість, недоведеність фактів переривання перебігу строку давності, обгрунтовано встановив, що заборгованість підлягає стягненню за період з 01 квітня 2017 року по 30 вересня 2021 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необхідність зменшення сум, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, або ж звільнення від обов?язку їх сплатити, апеляційний суд враховує таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року (справа № 902/417/18) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

…

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.»

Як убачається з матеріалів справи, із відповідачок стягнута заборгованість за надані послуги у розмірі 25 812 грн 61 коп., розмір інфляційних втрат становить 2 336 грн 05 коп., а три відсотки річних - 914 грн 81 коп., тобто сума коштів, нарахованих за ч.2 ст.625 ЦК України, майже у вісім разів є меншою, ніж сума основної заборгованості, тому сума 3% річних та інфляційних втрат не може розцінюватися як несправедлива.

У підтвердження вимог про зменшення сум, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, ОСОБА_1 подала суду копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , співвідповідачка по справі (а.с.81), і копію свідоцтва про народження доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.82), проте зазначені письмові докази не підтверджують існування виключних обставин для зменшення нарахованих сум.

Інші доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу адвоката Бурдукової Марини Вікторівни, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 25 червня 2024 року

залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 16 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов