ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4856/24 Справа № 212/9744/23 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони справи

позивач- ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріаламиапеляційні скарги відповідачіва Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» на рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 01 березня 2024 року,

УСТАНОВИВ

30 листопада 2023 року адвокат Мотуз Олександр Володимирович в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулися до суду з позовними заявами до відповідачів Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ЦГЗК») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» (далі ТОВ «Донпромтранс») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, у розмірі по 100 000,00 гривень з кожного.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що з ОСОБА_1 з 22 жовтня 1984 року по 03 жовтня 2001 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Криворізького центрального гірничо-збагачувального комбіната, правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». 03 жовтня 2001 року позивача було звільнено з вказаного підприємства. Окрім того, з 01 жовтня 2016 року по 17 вересня 2021 ОСОБА_1 працював на різних посадах у різних структурних підрозділах Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство». 17 вересня 2021 року позивача було звільнено з вказаного підприємства.

За час роботи на підприємствах відповідачів позивач отримав хронічне професійне захворювання. Так, за п.7 акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 26 квітня 2023 року, затвердженого начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у позивача встановлено наявність професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група С (Е). ЛН другого ступеня.

Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 23 листопада 2023 року серії 12 ААА № 129748 позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 20 %.

У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Так, позивач вимушений постійно проходити лікування, що позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Також через отримане ушкодження здоров`я відчуває психологічний дискомфорт, що негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його життя є незворотними. Оскільки обов`язок з відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, покладено на роботодавця, бо відповідачами не створені належні та безпечні умови праці, то відповідачі повинні відшкодувати позивачу заподіяну моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 100000,00 гривень та суму якої просить з кожного підприємства.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року позовні вимогиОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я, 60 000,00 гривень (шістдесят тисяч гривень 00 копійок) без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» у дохід держави судовій збір в сумі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я, 60 000,00 гривень (шістдесят тисяч гривень 00 копійок) без утримання з такої суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» у дохід держави судовій збір в сумі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат, будучи незгодним з ухваленим судовим рішення подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме статей 8,13,129 Конституції України, 237-1 КЗпП України, 23, 1167 ЦК України, порушенням норм процесуального права статей 10,12,43,76,77,78,79,80,81,83, 89,263 ЦПК України, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, заявлених до Підприємства в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що останнім місцем роботи позивача є ТОВ «Донпромтранс» на якому було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, що свідчить про те, що професійне захворювання отримано позивачем на іншому підприємстві, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди ПрАТ «ЦГЗК», оскільки саме ТОВ «Донпромтранс» і є підприємством, що несе відповідальність по відшкодуванню позивачеві моральної шкоди.

Окрім того, позивач вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. при 20% втрати професійної працездатності є завищеним, тому виходячи з принципів розумності, об`єктивності, беручи до уваги стаж роботи позивача на різних підприємствах, розмір моральної шкоди повинен бути мінімальним.

Вказує, що суд вирішив питання про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме здійснити виплату доходу позивачеві без виконання визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає в тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» також подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме статей 8,13,129 Конституції України, 237-1 КЗпП України, 23, 1167 ЦК України, порушенням норм процесуального права статей 10,12,43,76,77,78,79,80,81,83, 89,263 ЦПК України, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, заявлених до Підприємства в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці позивач пропрацював 04 роки 11 місяців та 13 днів, тоді як період роботи позивача в шкідливих умовах становить 29 років 01 місяць (з 30.09.2016 по 17.09.2021) та звільнений у зв`язку з виходом на пенсію. Вказує, що строк праці позивача в шкідливих умовах праці складає 13,8% від загального трудового стажу позивача в шкідливих умовах праці на різних підприємствах. Відповідач вважає, що відшкодування суми моральної шкоди повинно здійснюватися пропорційно відпрацьованому стажу на всіх підприємствах де працював позивач. На думку відповідача обґрунтованою сумою відшкодування моральної шкоди позивачу буде 13 800 грн (100 000*13,8%).

Вказує, що суд вирішив питання про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме здійснити виплату доходу позивачеві без виконання визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає в тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує.

У відзиві на апеляційні скарги відповідачів, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В. просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача з викладених у відзиві підстав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги відповідачів підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 22.10.1984 року по 03.10.2001 року перебував у трудових відносинах і працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «ЦГЗК», звідки 03.10.2001 року був звільнений зі згоди сторін відповідно до п.1 ст.30 КЗпП України; з 01.10.2016 року по 17.09.2021 року перебував у трудових відносинах і працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ТОВ «Донпромтранс», звідки 17.09.2021 року був звільнений, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я відповідно до п.2 ст 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (серія НОМЕР_1 ) на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 26 квітня 2023 року, затвердженого начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, було встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група С (Е). ЛН другого ступеня, що підтверджується медичним висновком від 14.02.2023 № 208 ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а також зазначено причини його виникнення: внаслідок недосконалості робочого місця підпадав під вплив підвищених параметрів пилу фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію 10-70 %.

Згідно із довідкою Обласної МСЕК №2 серії 12 ААА №129748 від 23.11.2023 року ОСОБА_1 було встановлено первинно 20 % стійкої втрати працездатності через професійне захворювання по ХОЗЛ з 04 жовтня 2023 року безстроково, з рекомендацією медикаментозного лікування та забезпечення виробами медичного призначення.

У зв`язку із професійним захворюванням ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти №368 стаціонарного хворого.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані останнім, зокрема і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємствах Відповідачів, тому Позивачу роботодавці ПрАТ «ЦГЗК» та ТОВ Донбаське промислово - транспортне підприємство», зобов`язані відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, проте погоджується з доводами відповідачів щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до змісту п.1 ч.2 ст.23 ЦК України (в редакції 2004 року) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 роз`яснив право застрахованих громадян, які є потерпілими на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи, що відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому ст.237-1 КЗпП України, покладено на власника або уповноважений ним орган та, як встановлено судом за Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 26 квітня 2023 року втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами та пов`язаними із виконанням безпосередніх трудових обов`язків позивачем, а роботодавці, у свою чергу, не забезпечили створення безпечних умов праці, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність провини відповідачів у заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого існує необхідність відшкодування позивачу завданої моральної шкод, зокрема й за рахунок ПрАТ «ЦГЗК» та ТОВ Донбаське промислово - транспортне підприємство».

Так невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у нього професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував, що ОСОБА_1 пропрацював на підприємствах відповідачів більше 29 років, отримавши внаслідок недосконалості виробництва з вини відповідачів 20 % стійкої втрати працездатності через набуте ним професійне захворювання без встановлення інвалідності при роботі у шкідливих умовах на підприємствах відповідачів, та зважаючи, що з 1 січня 2024 року розмір мінімальної заробітної плати встановлений законом в сумі 7100,00 гривень, взяв до уваги на час роботи позивача у шкідливих умовах, та негативні наслідки, що настали з приводу втрати професійної працездатності, визначив до стягнення з кожного відповідача моральну шкоду в розмірі по 60 000,00 гривень, що на думку суду відповідає моральним стражданням через незворотність негативних наслідків професійного захворювання на здоров`ї та житті позивача.

Проте, колегія суддів частково погоджується з доводами відповідачів щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутого з відповідачів на користь позивача та вважає за необхідне з урахуванням ступеню втрати позивачем професійної 20% працездатності та беручи час роботи позивача на підприємствах відповідачів, а саме на ПрАТ «ЦГЗК» майже 17 років, а на ТОВ Донбаське промислово - транспортне підприємство» 04 роки 11 місяців та 13 днів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зменшити розмір моральної шкоди з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» з 60 000 грн. до 40 000 грн., а з відповідача ТОВ Донбаське промислово - транспортне підприємство» з 60 000 грн. до 13 800 грн.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди з відповідача ПрАТ «ЦГЗК» буде 40 000 грн., а з відповідача ТОВ Донбаське промислово - транспортне підприємство» 13 800 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідачів про те, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466), яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року), колегія суддів зазначає на наступне.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Колегія суддів зауважує, що застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20 (провадження № 61-1св21).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума моральної шкоди, підлягає стягненню без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги відповідачів Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат», Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2024 рокув частині розміру моральної шкоди стягнутої на користь позивача ОСОБА_1 змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» з 60 000,00 грн до 40 000,00 грн. та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаське промислово - транспортне підприємство» з 60 000,00 грн. до 13 800,00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2024 року.

Головуючий:

Судді: