ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4676/23 Головуючий суддя І інстанції Жорняк О. М.
Провадження № 22-ц/818/1489/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 січня 2024 року, по цивільній справі № 619/4676/23, за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року представник КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачу ОСОБА_1 , на праві власності, згідно договору купівлі-продажу від 22.09.2021 року № 2090, належить нежитлове приміщення II та VI у V секції, загальною площею 91,70 кв.м, що розташоване у АДРЕСА_1 . Згідно з Законом України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі - продажу. Регулювання відносин по постачанню теплової енергії, що призначена для купівлі - продажу відбувається Правилами користування тепловою енергією №1198, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007р. (далі- Правила),що конкретизують норми права загального характеру з метою регулювання поведінки суб`єктів правовідносин у певній галузі. Відповідно до статті 24 ЗУ «Про теплопостачання» основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. В порушення вимог Закону України «Про теплопостачання», Відповідачем договір не укладений.

Вказав, що 19.05.2021 представниками КП «Харківські теплові мережі» складений акт обстеження системи теплоспоживання об`єкта № ВНОТ/7606, що на той момент належав іншому власнику (відповідно до п.35 Правил), згідно якого система опалення нежитлових приміщень підвалу є єдиною з внутрішньо будинковою системою опалення. Дані нежитлові приміщення розташовані в тепловому контурі житлового будинку з загальними внутрішньо будинковими комунікаціями. Над нежитловими приміщеннями розташовані квартири. Відповідно до вимоги п.4 Правил користування теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007р. було надано припис укласти договір з КП «Харківські теплові мере» як теплопостачальною організацією. Відповідно до вимог п.5.5.1 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж» було надано припис надати розрахунок теплового навантаження на опалення нежитлових приміщень, що виконаний проектною організацією, що має ліцензію на виконання даного виду робіт, для узгодження Центром контролю та обліку тепло споживання КП «Харківські теплові мережі».

Зазначав, що ні колишнею власницею приміщень, ані теперішньою договір не був укладений, розрахунок теплового навантаження на опалення нежитлових приміщень не проведений. Будинок АДРЕСА_1 обладнаний приладом обліку споживання теплової енергії. Розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався згідно показань приладів обліку, встановленого в житловому будинку. Розрахунок вартості спожитої теплової енергії по нежитлових приміщеннях, розташованих у будинках, оснащених будинковими приладами обліку теплової енергії, здійснюється згідно їх показань (з урахуванням теплових втрат від наружної стіни будинку до місця установки приладу обліку відповідно до п. 7.2.43 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71), які розподіляються між власниками нежитлових приміщень пропорційно тепловим навантаженням (п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198), а власниками житла пропорційно площам квартир (п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630). Відповідно до вимог вказаного нормативу, КП «Харківські теплові мережі» провели нарахування безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01.12.2021р. по 31.05.2023 р. у розмірі 33630,67 грн з урахуванням абонентної плати за послуги з постачання теплової енергії без урахування витрат по обслуговуванню вузлів комерційного обліку за період з 01.12. 2021 року по 31.05.2023 року. У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнано окремим тепловим вводом, КП Харківські теплові мережі не мають технічної можливості здійснити їх відключення.

На підставі вищевикладеного, КП «Харківські теплові мережі» просило суд стягнути з відповідача безпідставно спожитої теплової енергії за період з 01.12.2021 по 31.05.2023 в сумі 33630,67 грн та судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 січня 2024 року було відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" - Караченцев В.Є. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Не звернув увагу на те, що відповідачка є споживачем послуг та зобов`язана сплатити заборгованість.

У скарзі виклав доводи аналогічні позовній заяві.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позов належними доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №331827626, ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу № 2090 від 22.09.2021 є власником нежитлового приміщення II у VI, загальною площею 91,70 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 .

19.05.2021 представником КП «Харківські теплові мережі» був складений акт обстеження системи тепло споживання об`єкту № ВНОТ/7606, згідно якого встановлено, що на момент обстеження за адресою АДРЕСА_1 розташований 4-х поверховий житловий будинок, підключений до теплових мереж Холодногірської філії КП "Харківські теплові мережі". Джерело ЦТП вул. Пушкіна, 20. На введенні системи теплоспоживання житлового будинку встановлено комерційний вузол обліку теплової енергії (Supercal 531),на потреби централізованого опалення. Нежитлові приміщення підвалу ІІ та VI у V секції загальною площею 91,7 кв.м. є власністю ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.04.2012, номер у реєстрі нотаріальних дій: 788. Нежитлові приміщення використовуються під фітнес центр "Фенікс". Вхід в приміщення окремий з вулиці. Висота приміщень 2,30 м., рік забудови: 2009. Заглиблення нежитлових приміщень в грунт 1,70 м. Система опалення нежитлових приміщень підвалу є єдиною з внутрішньо будинковою системою опалення. Дані нежитлові приміщення розташовані в тепловому контурі житлового будинку з загальними внутрішньо будинковими комунікаціями. Над нежитловими приміщеннями розташовані квартири. Система гарячого водопостачання - відсутня, відсутній подавальний трубопровід централізованого гарячого водопостачання. Договір на теплоспоживання з теплопостачальною організацією - відсутній.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач визначений як фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно п. 20 ст.1 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-ІV від 02.06.2005 тепловикористальна установка - комплекс обладнання (пристроїв), що використовує теплову енергію (теплоносій) для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання, технологічних або комунально-побутових потреб.

Відповідно до п. 30 ст.1 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-ІV від 02.06.2005споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Пунктом 8 ст. 3 Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» визначено, що система теплоспоживання - комплекс теплоспоживчих установок, з`єднаний із системою теплопостачання, призначений для задоволення потреб споживача відповідно до договору.

Відповідно п. 9 ст. 3 Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно п. 11 ст. 3 Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» тепловикористальне обладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Згідно приписів п. 1 р. ІІ Методики № 315 (в реакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для приміщень з індивідуальним опаленням та неопалюваних приміщень здійснюється розподіл теплової енергії, що надходять у ці приміщення від транзитних ділянок неізольованих трубопроводів внутрішньо будинкових систем опалення та ГВП, о прокладені у цих приміщеннях, відповідно до п. 4 р. V Методики.

У відповідності до п. 4 розділу V Методики № 315 (у відповідній редакції від 22.11.2018) Обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки неізольованого транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньо будинкової системи опалення (Qопінд.ф.с), визначається розрахунком або за результатом енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем цього приміщення.

За відсутності результатів енергетичного аудиту або обстеження інженерних систем приміщення, при недопущенні виконавця комунальної послуги або виконавця розподілу до такого приміщення або перешкоджанні їм у доступі до нього для з`ясування протяжності, діаметра та стану теплоізоляції транзитного(их) трубопроводу(ів) обсяг теплової енергії, який надходить від ділянки транзитного трубопроводу до неопалюваного приміщення або приміщення з індивідуальним опаленням, в якому є ділянка такого трубопроводу, у тому числі частина стояка, або обладнання внутрішньобудинкової системи опалення (Qопінд.ф.с), розраховується за формулою.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що через приміщення з індивідуальним опаленням можуть проходити ділянки неізольованих транзитних трубопроводів, у тому числі частини стояків, або обладнання внутрішньо будинкової системи опалення: нежитлове приміщення може вважатися відключеним від системи центрального опалення поза залежністю від того, чи залишаються в тому приміщенні транзитні труби. Однак останні мають бути заізольовані. В іншому випадку споживач зобов`язаний сплачувати теплопостачальній організації за обсяг теплової енергії, який надходить від ділянок неізольованих транзитних трубопроводів до приміщення з індивідуальним опаленням, а розрахунок обсягу такої теплової енергії має бути виконано теплопостачальною організацією у відповідності до вимог п. 4 розділу V Методики № 315. І саме на позивача покладено обов`язок обстеження інженерних систем приміщення для з`ясування протяжності, діаметра та стану теплоізоляції транзитного(их) трубопроводів(ів).

Згідно з ч. 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачено також і в п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

До матеріалів справи позивачем не було надано розрахунок за фактично відпущену теплову енергію, виконаного відповідно до вимог п. 23 Правил користування тепловою енергією, затвердженого постановою КМУ від 03.10. 2007 № 1198, п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенням, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Згідно з п. 12 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених КМУ від 21.07.2005 № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнане квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалювальній площі (об`єму)квартири, не враховуючи витрат теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Також позивачем не надано детальний помісячний розрахунок як визначалась вартість спожитої теплової енергії.

Як встановив суд першої інстанції відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи №25378 від 27.11.2023, нежитлові приміщення ІІ та VI загальною площею 91,7 кв.м, які належать відповідачці, не обладнанні приладами опалення. Згідно описовій частині судової експертизи експертом під час натурного обстеження згаданих нежитлових приміщень було встановлено, що в них проходять трубопроводи опалення, які приховані опорядженням з гіпсокартону, але наявні прорізи для налагодження та обслуговування системи. Трубопроводи виконують функцію подачі теплопової енергії для приладів опалення, тобто функцію транзиту теплоносія (а.с. 91-98).

Позивач цих висновків судового експерта не спростував, та наполягає у доводах скарги на те, що наданий до позову розрахунок заборгованості враховує цю ситуацію. Однак, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав до суду першої та апеляційної інстанції документи для можливості суду з`ясувати, в якій мірі наданий до позову розрахунок дійсно враховує наявний стан трубопроводів опалення. Розрахунок вартості спожитої теплової енергії по нежитлових приміщеннях, розташованих у будинках, оснащених будинковими приладами обліку теплової енергії, здійснюється згідно їх показань (з урахуванням теплових втрат від наружної стіни будинку до місця установки приладу обліку відповідно до п. 7.2.43 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71), які розподіляються між власниками нежитлових приміщень пропорційно тепловим навантаженням (п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198). Позивач не надав до суду показників теплового навантаження у належних відповідачці нежитлових приміщеннях. Суд внаслідок необхідності для цього спеціальних знань, невзмозі самостійно зробити свій розрахунок суми позову та перевірити наданий позивачем розрахунок, який внаслідок відсутності інформації щодо врахуванням позивачем стану трубопроводів у належних відповідачці нежитлових приміщеннях не є належним доказом. Наведені з цього приводу доводи скарги про те, що зроблений позивачем розрахунок витраченої на обігрів нежитлового приміщення теплової енергії ураховує заізольованість транзитних стояків також відповідними розрахунками та документами на підтвердження теплового навантаження не доведені, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Посилання у доводах скарги на те, що відповідач зобов`язаний зробити розрахунок теплового навантаження в належній організації є безпідставним, оскільки відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому позивач відповідно до вказаної норми цивільного процесуального права не звільняється від обов`язку доведення розміру наданих послуг, який має враховувати конкретну ситуацію щодо її обсягів, теплового навантаження та ціни. Лише після доведення цих обставин позивачем - відповідач має процесуальний обов`язок спростувати свій обов`язок брати участь у загальних витратах на опалення у конкретному розмірі, зокрема, місць загального користування, до яких належать і нежитлові підвали будинку, в кому розташовані належні відповідачці нежитлові приміщення.

Тому правові висновки, які були висловлені у постанові ВС від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18 щодо такого обов`язку споживача, який відключений від системи центрального опалення, зокрема, місць загального користування, на які покликається позивач у доводах скарги є нерелевантними до обставин цієї справи, яка наразі переглядається судом апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позову.

Враховуючи вищевикладене, у матеріалах справи відсутні достатні та належні у розумінні ст. 76 ЦПК України докази на підтвердження обсягу спожитого тепла та методики, за якою було здійснено нарахування, що унеможливлює здійснити перевірку наданого розрахунку заборгованості.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Як вказує у позовній заяві позивач, що розрахунок вартості спожитої теплової енергії по нежитловим приміщенням, розташованих у будинках, оснащених будинковими приладами обліку теплової енергії, здійснюється згідно їх показань, які розподіляються між власниками нежитлових приміщень пропорційно тепловим навантаженням.

Наданий суду розрахунок теплового навантаження на опалення від 24.05.2021, згідно з яким він виконаний згідно КТМ 204 України 244-94.

У спірному житловому будинку встановлений загальнобудинковий прилад обліку. Окремий прилад обліку в спірному нежитловому приміщенні відсутній.

Таким чином КТМ 204 України 244-94 може застосовуватися для розрахунку теплового навантаження лише окремої житлової або громадської будівлі (споруди) і не може застосовуватися для визначення теплового навантаження окремо для приміщення, яке немає окремої від будинку системи опалення і є складовою частиною будинку.

Розрахунок теплового навантаження на опалення від 24.05.2021 виконаний позивачем без посилання на первинну технологічну документацію (проектів споруд, технологічних регламентів та інструкцій), а також паспортні дані технологічного та енергетичного обладнання.

Таким чином, факт постачання позивачем теплової енергії до спірних нежитлових приміщень не підтверджується актами про підключення опалення на початку опалювальних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалювальних сезонів.

Надані позивачем акти обстеження системи теплоспоживання об`єкта та акти підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії були складеними без участі ОСОБА_1 . Вказані акти відповідач не підписувала, від підпису не відмовлялася.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позову у зв`язку із недоведеністю постачання позивачем теплової енергії до спірних нежитлових приміщень відповідача, а також не підтверджується актами про підключення опалення на початку опалювальних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалювальних сезонів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається КП «ХТМ» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтуванням колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому передбачених у ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

Ю.М.Мальований.