1Справа № 335/7099/24 2/335/2633/2024
02 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді: Апаллонової Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання права власності на спадкове майно.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1
04.12.2023 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцовою О.М., видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого Позивач, отримала у спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотриману пенсію спадкодавця у сумі 221 795,97 грн. Дана сума недоотриманої пенсії встановлена нотаріусом відповідно до довідки про наявність недоотриманої пенсії наданої Відповідачем. 04.12.2023 року Позивач подала до Головного управління Пенсійного фонду України заяву про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , однак станом на дату подачі позовної заяви жодних розрахунків Відповідачем не проведено.
На запит приватного нотаріуса Кравцової О.М., управлінням була надана довідка, відповідно до якої недоотриманою є пенсія за період з 25.07.2020 по 31.10.2022.
Період недоотриманої пенсії було переглянуто управлінням за три роки, а саме з03.12.2020 по 31.10.2022, та встановлено в суму 190 472,15 грн.Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_3 обліковуєтьсяГоловним управлінням і буде виплачена на умовах Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165.Також, на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було направлено адвокатський запит №24/167 від 20.05.2024, щодо надання наступної інформації: Підстави припинення нарахування та виплати з 01.03.2016 пенсії ОСОБА_3 . Інформацію про суму пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 31.10.2022.
З наданих до суду документів вбачається, що Позивач як спадкоємець померлої ОСОБА_3 за законом отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого до неї перейшло право власності на недоотриману пенсію у сумі 221 795,97 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 3611 (спадкова справа 16/2023) від 04.12.2023 року. В той же час Відповідачем за зверненням Позивача вказану суму недоотриманої пенсії в повному обсязі не виплачено, та зазначено, що така виплата буде здійснена у сумі 190 472,15 грн., але частинами у відповідності до окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1165 від 10.11.2021, у межах відповідних бюджетних призначень.
Право на спадщину Позивача підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на його ім`я та не є предметом спору в даній справі. У спірних правовідносинах Відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав Позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна та неправомірно застосовує Порядок №1165. Аргументи Відповідача не спростовують підстав позову і не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право Позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст.66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємиці та є для спадкоємиці основним правовстановлюючим документом. На час подачі даної позовної заяви свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, неоспорене та є чинним.
За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 221 795,97 грн.Враховуючи, що Відповідачем не проведено жодних виплат по сплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , остаточний розмір заборгованості становить - 221 795,97 грн.
Оскільки відповідачем з 01.03.2016 було призупинено виплату пенсійних виплат ОСОБА_3 , залишилася невиплаченою пенсія за період з 01.03.2016 по 24.07.2020, яка не увійшла до складу суму, на яку Позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину на законом.
Як слідує з наданих до позовної заяви документів, Відповідачем утримується належне Позивачу спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної в розмірі 221 795,97 грн., право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до Позивача та посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом. Також Відповідач не визнає за Позивачем право власності в порядку спадкування за законом на недоотримані за життя спадкодавця пенсійні виплати за період з 01.03.2016 по 31.10.2022.
Враховуючи вище викладене, Відповідачем обмежено спадкові права Позивача на отримання сум недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 24.07.2020, яка не включена до свідоцтва про право на спадщину. А також обмежено права Позивача на отримання сум недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 25.07.2020 по 31.10.2022, у сумі 221 795,97 грн., що визначена свідоцтвом про право на спадщину.
Своїми діями Відповідач порушує право власності Позивача на спадкове майно, яке підлягає судовому захисту, а тому позивач просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 221 795,97 грн., що входить до складу її спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на недоотримані за життя пенсійні виплати за період з 01.03.2016 по 24.07.2020. Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 01.03.2016по 24.07.2020.Стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2023 року відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області інформацію про розмір недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01.03.2016 по 24.07.2020 рік.
10.07.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву відповідач у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що ГУ ПФУ в Запорізькій області позов не визнає у зв`язку із таким. По суті спору Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не погоджується з викладеними в позовній заяві вимогами та вважає, що дії Управління є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного. На звернення з заявою від 04.12.2023 року спадкоємця ОСОБА_1 вже було нараховано суми за період з 03.12.2020 по 31.10.2022 у розмірі 190472,15 грн., а також розпочато дії щодо виплати цих сум.Розрахована сума недоотриманої пенсії була проведена в межах відповідного фінансового ресурсу у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Отже, сума недоотриманої пенсії ОСОБА_3 внесена до переліку боргів ВПО, обліковується Головним управлінням і виплачується на умовах порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165. На запит приватного нотаріуса Кравцової О.М., який надійшов 28.07.2023 року, щодо суми недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), відповідачем було надано довідку, де зазначено, що сума недоотриманої пенсії за період з 27.07.2020 р. по 31.10.2022 року складає 221795,97 грн. (розмір суми визначено за 3 роки до дня звернення нотаріуса з запитом).Крім того, було повідомлено, що розмір недоотриманої пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину. Так як позивач, який є спадкоємцем недоотриманої пенсії, 04.12.2023 звернулась до відповідача із заявою про її виплату, свідоцтвом про право на спадщину за законом та іншими необхідним документами, то сума недоотриманої пенсії відповідно до Закону № 1058 за період з 03.12.2020 по 31.10.2022 (по місяць смерті) склала 190472,15 грн. (розмір суми визначено за 3 роки до дня звернення спадкоємиці із заявою). Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера встановлено статтею 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV).Відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. ОСОБА_3 з моменту припинення нарахування пенсії, тобто з 01.03.2016 по день смерті, не звертався до відповідача із заявою про поновлення пенсійних виплат, тому за період з 01.03.2016 р. по 31.10.2022 року управління їх не нараховувало. Так як, у період з 01.03.2016 р. по 31.10.2022 нарахування та виплата пенсії не проводились, а ОСОБА_3 за її поновленням до управління не зверталась, тому підстав для їх нарахування та виплати спадкоємцю померлої не має. Підстави для виплати не нарахованої та неотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 02.12.2020 у позивача відсутні, оскільки пенсія за вказаний період взагалі не нараховувалась. Оскільки пенсіонерці ОСОБА_3 у період з 01.03.2016 по 31.10.2022 (місяць смерті) пенсія не нараховувалась, то надати інформацію про розмір недоотриманої пенсії з 01.03.2016 по 24.07.2020 року немає можливості. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 12.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач, відповідач не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача подала до суду заяву про проведення судового засідання у відсутність позивача та представника, позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити на підставах, що викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить у позові відмовити.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до ст.1227ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченоїЦК Українипроцедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно достатті 1227 ЦК Українине поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положеньстатті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями ЗУ «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину».
За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам,, сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи неї проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь- яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Мешкала ОСОБА_3 на території, яка є тимчасово окупованою, а саме в м. Чистякове (Торез) Горлівського району Донецької області, та у зв`язку з похилим віком не виїжджала на підконтрольну українській владі територію, у зв`язку з чим у Відповідача перед нею з`явилась заборгованість з виплати пенсії.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.06.2023. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить недоотримана за життя пенсія.
04.12.2023 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцовою О.М., видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого Позивач, отримала у спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недоотриману пенсію спадкодавця у сумі 221 795,97 грн.
Дана сума недоотриманої пенсії встановлена нотаріусом відповідно до довідки про наявність недоотриманої пенсії наданої Відповідачем.
На запит приватного нотаріуса Кравцової О.М., управлінням була надана довідка, відповідно до якої недоотриманою є пенсія за період з 25.07.2020 по 31.10.2022.
Період недоотриманої пенсії було переглянуто управлінням за три роки, а саме з03.12.2020 по 31.10.2022, та встановлено в суму 190 472,15 грн.
Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_3 обліковується Головним управлінням і буде виплачена на умовах Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165.
04.12.2023 року Позивач подала до Головного управління Пенсійного фонду України заяву про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , однак станом на дату подачі позовної заяви жодних розрахунків Відповідачем не проведено, що не спростовано і відповідачем.
Також, на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було направлено адвокатський запит №24/167 від 20.05.2024, щодо надання наступної інформації: Підстави припинення нарахування та виплати з 01.03.2016 пенсії ОСОБА_3 . Інформацію про суму пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 31.10.2022.
В наданні інформацію про суму пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 31.10.2022 відмовлено, у зв`язку з тим, що пенсія не нараховувалась.
Не надано такої інформації і під час розгляду справи на ухвалу суду про витребування доказів.
Таким чином, щодо стягнення грошових коштів недоотриманої пенсії за період з 25.07.2020 по 31.10.2022 у розмірі 221 795,97 грн. в порядку спадкування за законом, що не була виплачена Відповідачем, то судом встановлено, що Позивач як спадкоємець померлої ОСОБА_3 за законом отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого до неї перейшло право власності на недоотриману пенсію у сумі 221 795,97 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 3611 (спадкова справа 16/2023) від 04.12.2023 року.
В той же час Відповідачем за зверненням Позивача вказану суму недоотриманої пенсії в повному обсязі не виплачено, та зазначено, що така виплата буде здійснена у сумі 190 472,15 грн., але частинами у відповідності до окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1165 від 10.11.2021, у межах відповідних бюджетних призначень.
Разом із тим, право на спадщину Позивача підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на його ім`я та не є предметом спору в даній справі.
Відповідно до положення ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду.
Відповідачем не надано належних доказів недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я Позивача, тому аргументи Відповідача є необґрунтованими та безпідставними.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Отже, у спірних правовідносинах Відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав Позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна та безпідставно застосовує Порядок №1165.
Доводи Відповідача не спростовують підстав позову і не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право Позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст.66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємиці та є для спадкоємиці основним правовстановлюючим документом. На час подачі даної позовної заяви свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, неоспорене та є чинним.
За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 221 795,97 грн.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території.
У силу абз. 2 п. 1 названого Порядку, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.
П. 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абз. 2 п. 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.
Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.
У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абз. 2 цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.
За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за 9 місяців відповідного року зазначений в абзаці 2 цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.
Отже, Порядок №1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Конституційний Суд України у Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить, громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної правової держави.
У преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Право особи на отримання пенсії (у тому числі і за минулий час) як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України, а тому обмеження такого права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.
Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-ІV, не можуть застосовуватись.
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18.
Постанова КМУ від 10.11.2021 № 1165 не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Верховною Радою України не приймались зміни до Закону № 1058-ІV з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, тому застосувати до спірних правовідносин положення Порядку№ 1165 не вбачається за можливе та є протиправним, оскільки Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06 жовтня 2015 року у справі № 608/1189/14-а дійшов висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія

Відповідно до ч. 2, 3, 7 ст. 10 ЦПК суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02) Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою результату.

Відповідно до положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконанню судових рішень» (далі - Закон № 4901) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, стягнення заборгованості по пенсії є належним та ефективним способом захисту, оскільки виконання судового рішення про стягнення такої заборгованості буде здійснюватися в порядку, визначеному Законом № 4901 і прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів, а не згідно з Постановою КМУ від 10.11.2021 № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території».

З наданих до суду документів вбачається, що Позивач як спадкоємець померлої ОСОБА_3 за законом отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого до неї перейшло право власності на недоотриману пенсію у сумі 221 795,97 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 3611 (спадкова справа 16/2023) від 04.12.2023 року. В той же час Відповідачем за зверненням Позивача вказану суму недоотриманої пенсії в повному обсязі не виплачено, та зазначено, що така виплата буде здійснена у сумі 190 472,15 грн., але частинами у відповідності до окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1165 від 10.11.2021, у межах відповідних бюджетних призначень.

Право на спадщину Позивача підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на його ім`я та не є предметом спору в даній справі. у спірних правовідносинах Відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав Позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна та неправомірно застосовує Порядок №1165. Аргументи Відповідача не спростовують підстав позову і не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право Позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину.

За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 221 795,97 грн.Враховуючи, що Відповідачем не проведено жодних виплат по сплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , остаточний розмір заборгованості становить - 221 795,97 грн., відповідачем обмежено спадкові права Позивача на отримання сум недоотриманої пенсії ОСОБА_3 , ураховуючи, що держава повинна виконувати взяті на себе позитивні зобов`язання, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача усієї суми недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 25.07.2020 по 31.10.2022 у сумі 221 795,97 грн., що визначена свідоцтвом про право на спадщину є ефективним способом захисту, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Окрім того, щодо вимог про визнання права власності на набуті в порядку спадкування за законом грошові кошти недоотриманої пенсії спадкодавця за період з 01.03.2016 по 24.07.2020, то судом встановлено таке.

Відповідачем з 01.03.2016 було призупинено виплату пенсійних виплат ОСОБА_3 , залишилася невиплаченою пенсія за період з 01.03.2016 по 24.07.2020, яка не увійшла до складу суму, на яку Позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину на законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Тому припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 428/10113/20 (провадження № 61-14299св21).

Припинення виплати пенсії бабусі Позивача можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення у відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі смерті пенсіонера.

Рішення стосовно припинення спадкодавцю виплати пенсії на інших підставах за її життя суду не надано.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Жодним нормативно правовим актом та/або законом України не визначено такої підстави для припинення нарахування пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо перемішеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що "підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України". Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю".

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) де зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Постанова Кабінету Міністрів України № 637 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавство право на отримання пенсії, наявність у померлого спадкодавця статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від останнього як пенсіонера, на відмінну від інших громадян України, здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних підстав, що у своїй сукупності свідчить про порушення Відповідачем вимог пенсійного законодавства, а також ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39) і свідчить про втручання відповідача у право Позивачки на мирне володіння своїм майном. Також необхідно звернути увагу, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

З урахуванням вище викладеного та відповідно до положень ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.1227 ЦК України України Позивач має право на отримання спірних сум у порядку спадкування за законом з одночасним визнанням за Позивачем права власності на ці суми як спадщину за законом після смерті спадкодавця.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене, Відповідачем обмежено спадкові права Позивача на отримання сум недоотриманої пенсії ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 24.07.2020, яка не включена до свідоцтва про право на спадщину.

Під час підготовчого провадження за клопотання позивача витребувалася у відповідача дані щодо розміру пенсії пенсіонера ОСОБА_3 у спірний період, проте інформація про розмір такої пенсії надана суду не була, з підстав її ненарахування відповідачем.

З огляду на вищенаведене, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає в примусовому виконанні обов`язку в натурі, судом встановлено порушення прав позивача щодо отримання спадщини після померлої баби, і приходить до висновку, що її право в частині цих позовних вимог підлягає захисту саме у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_3 за життя пенсійні виплати за період з 01.03.2016 року по 24.07.2020 року.

З огляду на вказане позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача слід стягнути 1774,36 грн. судового збору на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,81,89,141,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: Запорізька обл., м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, 69005) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 221795,97 грн (двісті двадцять одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять гривень 97 копійок), що входить до складу її спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на недоотримані за життя пенсійні виплати ОСОБА_3 за період з 01.03.2016 по 24.07.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку спадкування за законом після смерті її баби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , недоотримані ОСОБА_3 за життя пенсійні виплати за період з 01.03.2016 року по 24.07.2020 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 суму судового збору 1774,36 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання : АДРЕСА_2 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,, адреса: 69005 м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б

Повний текст рішення складено 09.09.2024 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова