Справа № 212/8293/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Пижик В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності трудової книжки НОМЕР_1 . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою про призначення пенсії. 14 грудня 2023 року рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області № 99 їй було відмовлено в призначенні пенсії. Рішення обґрунтовано тим, що у заявниці відсутні документи, які підтверджують зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », а також відсутня печатка на титульній сторінці. На теперішній час вона не може скористатись свої правом на отримання пенсії. На підставі переліченого просить суд встановити факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 18 квітня 1985 року, належить їй ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заявник до судового засідання не з`явилась надавши заяву з проханням розглянути справу без її участі. На задоволенні заяви наполягає.

Представник заінтересованої особи у судове засіданні не з`явився надавши заяву з проханням провести розгляд справи без участі представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, та ухвалити судове рішення відповідно до вимог законодавства.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 6 ч. 1; ч. 2 ст.315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

З копії свідоцтва про народження НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7 від 28 грудня 2023 року вбачається, що 16 вересня 1978 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб, про що було зроблено актовий запис №30. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 . Вказаний шлюб було розірвано 26 січня 1983 року, про що зроблено актовий запис №4.

З копії свідоцтва про одруження, виданого повторно Новобериславською сільською радою Бериславського району Херсонської області 15 березня 2005 року вбачається, що 14 січня 1991 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №1. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_8 .

З копії паспорта громадянина України НОМЕР_4 вбачається, що він виданий на прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Верхня Маза Радіщевського району Ульянівської області, Росія.

З копії картки платника податків вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

З копії трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що вона заповнена 18 квітня 1985 року на прізвище, ім`я та по батькові ОСОБА_2 (закреслено), ОСОБА_3 (закреслено), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому у трудовій книжці наявний запис про те, що прізвище ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про шлюб.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 99 від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що заявник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним.

У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена18 квітня 1985 року , належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі вказаного, керуючись 258,259,263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що трудова книжка НОМЕР_1 , заповнена 18 квітня 1985 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2024 року.

Суддя: Д. О. Козлов