Справа № 706/201/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого судді Орендарчука М.П.,

за участі секретаря Пізняк Т.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 , представника відповідача: ОСОБА_2 , представника третьої особи: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Христинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, третя особа Черкаська обласна прокуратура про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа Черкаська обласна прокуратура про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання.

Просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на його користь 3 (трьох) відсотків річних від простроченої суми в розмірі - 3071 грн. 85 коп., за період з 27.08.2023 по 12.02.2023, суму інфляційних втрат в розмірі - 5551 грн. 03 коп., за період з 01.09.2023 по 31.12.2023, а також судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп.

В обґрунтування позову позивач покликався на такі обставини.

У серпні 2019 року він звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25.05.2021 у справі № 707/2000/19 його позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з рахунків Державної казначейської служби України на його користь 702 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 28.09.2021 була прийнята постанова Черкаського апеляційного суду по справі № 707/2000/19, якою рішення Черкаського районного суду Черкаської області змінено, зменшено визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з рахунків Державної казначейської служби України на його користь з 702 000 грн. до 393 600 грн. Постанова Черкаського апеляційного суду набрала законної сили 28.09.2021.Постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2022 у справі № 707/2000/19 постанову Черкаського апеляційного суду від 28.09.2021 змінено, зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню з Державного бюджету України на його користь, з 393 600 грн. до 220 000 грн. Вказана постанова набрала законної сили з моменту її прийняття. 12.12.2022 видано виконавчий лист № 707/2000/19, який 15.12.2022 разом із заявою було подано до ГУ ДКС України у Черкаській області. Виконавчий лист для виконання було направлено на адресу Державної казначейської служби України 23.03.2023, про що було повідомлено адвоката Вовка А.І., який діє в його інтересах. Однак, 07.04.2023 Державна казначейська служба України повернула виконавчий лист для усунення недоліків. Після усунення відповідних недоліків, виконавчий лист був поданий повторно для виконання 01.05.2023. Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області 22.05.2023 листом повідомило адвоката Вовка А.І. про те, що виконавчий лист Черкаського районного суду Черкаської області по справі № 707/2000/19 щодо стягнення на його користь 220 000 грн. на відшкодування моральної шкоди направлено на адресу відділу виконання судових рішень юридичного департаменту Державної казначейської служби України для виконання. У відповіді на авокатський запит від 19.09.2023 про стан виконання виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області по справі № 707/2000/19, Державної казначейської служби України листом від 26.09.2023 № 5-06-06/17530 повідомила про те що даний виконавчий лист обліковується в них з 26.05.2023. З 27.05.2023 він рахує 3-місячний термін, протягом якого Державна казначейська служби України повинна була здійснити перерахунок коштів, однак вищезазначене судове рішення у визначений тримісячний термін виконано не було. Станом на день звернення до суду про стягнення 3 процентів річних та витрат від інфляції, рішення суду не виконано, грошові кошти згідно з виконавчим листом Черкаського районного суду Черкаської області по справі № 707/2000/19 не стягнуто. Таким чином останнім днем належного виконання зобов`язання було 26.08.2023, а належною точкою відліку для розрахунку 3 % річних та витрат від інфляції вважає наступний день, тобто 27.08.2023.З листопада 2022 року, з дати набрання судовим рішенням законної сили і до моменту звернення до суду з даною позовною заявою, відбулась істотна девальвація (знецінення) грошових коштів, що мають бути стягнуті з боржника за судовим рішенням, а отже він вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.09.2023 по 31.12.2023 та трьох процентів річних відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України за період з 27.08.2023 по 12.02.2024 (дата звернення до суду). Інфляційні витрати, які виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, становлять 5551, 03 грн., за період з 01.09.2023 по 31.12.2023р., а розмір 3 % річних становить 3071,85 грн за період з 01.09.2023 по 31.12.2023. Юридичний факт тривалого (понад встановлені строки) невиконання судового рішення про стягнення коштів є юридичною підставою для притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, через що він змушений звернутись з відповідним позовом до суду, щодо захисту свої порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем Державною казначейською службою України було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовної заяви та просив відмовити в її задоволенні, покликаючись на таке. Належним захистом порушеного права позивача у разі задоволення судом його позовних вимог, буде стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача визначеної судом суми шкоди, а не стягнення зазначеної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у цій справі. Головне управління прийняло до виконання виконавчі документи позивача у справі №707/2000/19 стосовно стягнення моральної шкоди в сумі 220 000,00 грн. Керуючись п. 36 та п. 37 Порядку № 845 листом від 02.05.2023 № 04-15-10/3299 Головне управління повідомило Черкаську обласну прокуратуру про надходження виконавчого документа у справі № 707/2000/19, а також просило повідомити про наявність підстав для зупинення безспірного списання коштів Державного бюджету та їх перерахування на рахунок позивача. Черкаська обласна прокуратура листом від 15.05.2023 № 15/1-447вих-21, що надійшовдо Головного управління 16.05.2023 (вх. № 10-11743), повідомила про відсутність підстав для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету та їх перерахування позивачу. Листом Головного управління від 22.05.2023 № 04-14-08/3848 виконавчі документи усправі № 707/2000/19 було направлено для подальшого виконання до Казначейства, які вручені адресату 26.05.2023 згідно поштового повідомлення про вручення. Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п. 35 Порядку № 845 в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету (п. 38 Порядку № 845). На 2023 та 2024 роки за програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартостіконфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі Програма 3504030) передбачені видатки Державного бюджету в сумі 150,00 млн. грн. щорічно. Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.Оскільки, бюджетних асигнувань у 2023-2024 роках було недостатньо для повноговиконання судових рішень за Програмою 3504030, Казначейством листами від 18.04.2023, 19.05.2023, 03.07.2023, 01.08.2023, 04.09.2023, 02.10.2023, 04.11.2023, 04.12.2023, 01.01.2024, 01.02.2024 та від 01.03.2024 просило Міністерство фінансів України збільшити бюджетні призначення за Програмою 3504030. Міністерство фінансів України листами від 09.05.2023, 07.07.2023, 14.08.2023, 18.11.2021, 16.11.2023 та від 11.12.2023 повідомило про неможливість збільшення бюджетних призначень за Програмою 3504030 у зв`язку з відсутністю збільшення дохідної частини державного бюджету.Починаючи від дати надходження до Казначейства виконавчих документів позивача у справі № 707/2000/19 (26.05.2023) і станом на дату подання відзиву, виконання зазначених виконавчих документів відкладено згідно з п.п. 4 п. 11 та абз. 2 п. 39 Порядку № 845 до встановлення відповідних бюджетних призначень за черговістю оплати. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦКУ. Позивачем не надано жодних доказів та підтверджень неправомірних дій Казначейства під час виконання виконавчих документів у справі № 707/2000/19 та наявності причинного зв`язку між несвоєчасною (за твердженням позивача) виплатою морального відшкодування та діями відповідача. Посилання позивача на приписи ч. 4 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» про те, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей вважаєнеобґрунтованим, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства. Натомість, боржником у справі № 707/2000/19 є держава Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки Державного бюджету встановлюються виключно законами України, які приймає Верховна Рада України і Казначейство, виконуючи Програму 3504030, діяло виключно в межах повноважень визначених Порядком № 845. Дії ВРУ щодо прийняття законів України Про державний бюджет на 2023 та 2024 роки не можуть бути предметом оскарження.Намагання позивача стягнути з держави Україна додатково 3% річних та інфляційні витрати суперечать приписам Порядку № 845, оскільки таке відшкодування зазначеним актом не передбачене, і відповідно є повторним притягненням держави Україна до відповідальності, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України, оскільки ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Введення на території держави Україна воєнного стану, загальної військової мобілізації, які спричинені збройною агресією російської федерації є обставиною непереборної сили, яка зокрема, вплинула на формування доходної частини бюджету, а також на видатки за програмою КПКВК 3504030 (залишення їх без збільшення не зважаючи на потребу такого збільшення), що в свою чергу унеможливили швидке виконання виконавчого документа у справі № 700/2000/19, отже пріоритетними видатками в 2022- 2024 роках час є видатки для Сил Оборони. Провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК оскільки спори, які виникають під час здійснення Казначейством своїх повноважень щодо виконання судових рішень згідно Порядку № 845 - розглядаються судом адміністративної юрисдикції згідно з нормами КАС.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, однак його інтереси представляв адвокат Вовк А.І.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні представниця третьої особи ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову повністю, щодо позиції відповідача про закриття провадження у справі заперечувала покликаючись на рішення ВС від 3 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі: копії постанови Черкаського апеляційного суду від 28.09.2021 у справі № 707/2000/19, постанови Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 707/2000/19, виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області у справі № 707/2000/19, провадження № 2/707/52/21, заяви ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України про стягнення коштів за виконавчим листом від 15.12.2022, листа Державної казначейської служби України від 26.12.2022 за № 04-17-03-10/8412 ОСОБА_1 про відкладення безспірного списання коштів, ухвали про виправлення помилки у виконавчому литі Черкаського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 у справі № 707/2000/19, адвокатського запиту ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України від 19.09.2023, відповіді Державної казначейської служби України від 26.09.2023 за № 5-06-06/17530 на адвокатський запитВовка А.І., розрахунки суми заборгованості, що належить до сплати з урахуванням 3% річних, встановлених індексів інфляції за весь час прострочення, листа Державної казначейської служби України від 22.05.2023 за № 04-14-10/3848 від 22.05.2023 про направлення виконавчих документів та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що у серпні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25.05.2021 позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з рахунків Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 702000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 6537,60 грн. витрат, понесених на проведення судової психологічної експертизи. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28.09.2021 апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України задоволено частково. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25.05.2021 у справі змінено, зменшено визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з рахунків Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 , з 702 000 грн. до 393 600 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного суду від 09.11.2024 касаційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 залишено без задоволення.Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково. Постанову Черкаського апеляційного суду від 28.09.2021 змінено, зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, яке підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 , з 393 600 грн до 220 000 грн. Постанова набрала законної сили з моменту її прийняття.

12.12.2022 року видано виконавчий лист № 707/2000/19, який 15.12.2022 разом із заявою про стягнення коштів за виконавчим листом по справі № 707/2000/19 від 12.12.2022 у сумі 220 000 грн., було подано представником позивача до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області.

Головним управлінням пакет документів листом від 23.03.2023 № 04-14-10/2182 направлено для розгляду до Державної казначейської служби України.

Проте, Державна казначейська служба України листом від 07.04.2023 №5-08-08/6019, що надійшов 18.04.2023, повернула виконавчий лист до Черкаського районного суду Черкаської області від 12.12.2022 по справі №707/2000/19 разом з доданими документами до Головного управління без виконання.

Оригінал виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області від 12.12.2022 по справі № 707/2000/19 разом з доданими документами було повернуто без виконання, оскільки виконавчий документ подано особою, що не має відповідних повноважень.

Після усунення вищевказаних недоліків, 01.05.2023 повторно надійшла заява адвоката Вовка А.І. в інтересах ОСОБА_4 стосовно виконання виконавчого листа, що виданий Черкаським районним судом Черкаської області 12.12.2022 по справі № 707/2000/19.

Державна казначейська служба України листом від 26.09.2023 року за № 5-06-06/17530 повідомила про те що даний виконавчий лист обліковується у Казначействі з 26.05.2023.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Як визначено у ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Покликання представника відповідача, що даний спір необхідно розглянути в порядку КАС України не заслуговує на увагу, оскільки позивач у своїх вимогах просить суд стягнути 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, тобто даний спір необхідно розглядати як ефективний компенсаторний механізм передбачений ст. 625 ЦК України, а тому даний спір необхідно розглядати за правилами ЦПК України.

Окрім того, представник відповідача покликався на форс-мажорні обставини затримки у виплаті стягнення, то суд зазначає, що форс-мажорні обставини (обставинами непереборної сили) це надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання сторонами зобов`язань, які передбачені умовами договору, у даному випадку спір між сторонами виник у наслідок стягнення а не договірного зобов`язання, а тому дані покликання відповідача суд відхиляє.

Відповідно до п. 4,5 ч.3 ст.2 ЦПК України одними із основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Специфіка відносин із виконання судових рішень полягає у тому, що держава діє одночасно і як боржник, і як суб`єкт, який уповноважив на виконання відповідного рішення щодо себе певний орган влади, що діє від імені держави-боржника.

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). Це правило стосується як договірної, так і позадоговірної відповідальності держави. З огляду на те, що саме держава наділяє її органи майном, зокрема коштами, ці органи не мають власного майна. Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі незалежно від того, на якому казначейському рахунку вони обліковуються. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати цих коштів є держава Україна. Тому як у спорі щодо відшкодування завданої державою шкоди у грошовому еквіваленті, так і у спорі щодо прострочення виконання обов`язку з виплати такого відшкодування, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у судовому рішенні, суд стягує відповідні суми саме з Державного бюджету України, а не з конкретних рахунків органу державної влади, що представляє інтереси держави у спірних правовідносинах (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (пункти 6.16, 6.21, 7.1-7.2), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 4, 36), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 71; № у ЄДРСР 112516535)).

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанови Великої палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Так, представник позивача ОСОБА_1 пред`явив виконавчий лист № 707/2000/19 від 12.12.2022 про стягнення з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду для його виконання до Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Як визначено у ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейських обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 затверджено «Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі - Порядок), яким встановлюється механізм, особливості виконання рішень про стягнення коштів з вказаних органів.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18)).

Окрім того, у постанові від постанові, від 03.10.2023 № 686/7081/21, ВС зазначив, що у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон № 266/94-ВР, ні Закон № 4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що рішення суду у справі № 707/2000/19 про стягнення грошових коштів (моральної шкоди) на користь позивача ОСОБА_4 вчасно не виконано.

При цьому посилання відповідача на відсутність достатніх бюджетних асигнувань для виконання рішення суду не може бути легітимною підставою для невиконання відповідачем у законодавчо встановлені строки покладених на нього функцій, пов`язаних з виконанням рішень судів.

За таких обставин, відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, відтак, стягнення індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми є обґрунтованими.

Оскільки виконавчий лист № 707/2000/19 обліковується у Казначействі з 26.05.2023, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання рішення суду слід стягувати з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу Державної казначейської служби України виконавчого документа.

Отже, три місяці для виконання виконавчого листа № 707/2000/19 сплинули 26.08.2023. Тому днем початку прострочення держави-боржника та нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є 27.08.2023.

Тому необхідно стягнути з відповідача три відсотки річних від простроченої суми за період з 27.08.2023 по 12.02.2023, які відповідно до розрахунку наданого позивачем складають суму у розмірі 3 071, 85 грн., та інфляційні втрати за період з 01.09.2023 по 31.12.2023, які відповідно до розрахунку наданого позивачем складають суму у розмірі 5 551, 03 грн.

А тому позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача Державної казначейської служби України на користь позивача ОСОБА_4 також необхідно стягнути судовий збір в розмірі 968, 96 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви, що стверджуєтьсяквитанцією про сплату № 9404-4368-3127-4621 від 14.02.2024.

Керуючись ч. 4 ст. 3, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ч. 2 ст. 6 ст.Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 11, ст. 174, ч. 1, 2 ст. 509, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 2, ст. 81, ст.89, ч. 1 ст.141, ст.263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Державної казначейської служби України, третя особа Черкаська обласна прокуратура про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) 8622,88 грн. з яких 3 (три) відсотка річних від простроченої суми в розмірі - 3071 грн. 85 коп., за період з 27.08.2023 по 12.02.2023 року, сума інфляційних втрат в розмірі - 5551 грн. 03 коп., за період з 01.09.2023 по 31.12.2023 року.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 968 грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М.П. Орендарчук