Номер провадження № 2/521/1080/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Громіка Д.Д.,

при секретарі Котигорох Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду м. Одеси, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 травня 2023 року позивачу прийшло повідомлення в особистий кабінет мобільної програми «Приват24» про арешт особових рахунків № НОМЕР_1 та рахунок № НОМЕР_2 . Арешти були накладені в межах виконавчого провадження №59664171 відкритого 29.07.2019 року на підставі виконавчого листа виданого 02 травня 2019 року Малиновським районним судом м. Одеси по виконанню заочного рішення за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 січня 2019 року по справі 521/18903/18. 04 вересня 2023 року позивач звернувся із заявою про зняття арешту з особових рахунків накладених в межах виконання виконавчого провадження №59664171, на що отримав відповідь 06 вересня 2023 року, згідно якої 25 січня 2022 року виконавцем на підставі ч. 1, п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. У встановлений законом термін постанова не оскаржувалась. Окремо у відповіді Виконавча служба звертає увагу на те, що по завершенню виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти виконавчі дії. Також Виконавча служба у відповіді додатково проінформувала, що на даний час відсутні підстави для відновлення виконавчого провадження, передбачені ст. 41 Закону.

Оскільки виконавче провадження щодо Позивача завершено, борг за виконавчим провадженням сплачено, а арешт не знятий, відмова державного виконавця в знятті арешту з карткових рахунків Позивача суперечить законодавству і порушує його права, а тому він змушений звернутись до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.10.2023 року відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак надав відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи АТ КБ «ПриватБанк»» до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, однак надав заяву про розгляд справи за відсутності представника Банку.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку прийшов до наступного.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на примусовому виконанні Першого Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження №59664171 з примусового виконання виконавчого листа №521/18903/18, виданого 02.05.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошової суми у розмірі 14745,90 грн.

У зв`язку з невиконанням боржником вимог виконавчого документа, на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника постановою державного виконавця від 02.08.2021 року було накладено арешт.

25.01.2022 року виконавче провадження №59664171 було повернуто стягувачу згідно п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

04 вересня 2023 року позивач звернувся до Малиновського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області із заявою про зняття арешту з особових рахунків накладених в межах виконання виконавчого провадження №59664171, однак станом на день звернення до суду арешти з особових рахунків позивача зняті не були.

Наявність вказаного обтяження не дає можливості позивачу користуватися власними коштами.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч.1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Згідно п.1 ч.1 ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб, або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

Відповідно до п.6 ч.3 ст. 18 вище вказаного Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Так, згідно із ст. 59 даного Закону особа (частини 1, 2, 3), особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Частини третя та четверта ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 59 ЗУ « Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, учасники виконавчого провадження не оскаржували рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в межах даного виконавчого провадження щодо не зняття ним арешту на майно, яке є предметом спору в даній справі, в порядку розділу VІІ ЦПК України.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом питання про скасування арешту з належних йому грошових коштів, які містяться на особових рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 .

Отже, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то позовна заява ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України. Тому такий позов ОСОБА_1 взагалі не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, районний суд має відмовити у відкритті провадження у справі, або закрити провадження у цій справі.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 19.11.2020 року у справі №520/7100/19.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже суд, звертає увагу позивача, що він мав би звернутись за захистом своїх прав та інтересів в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 255, 258, 259, 263, 264, 352, 447 ЦПК України, СУД

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» про звільнення майна з-під арешту закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку позовного цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підписана 12.01.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Ухвала складена 12.01.2024 року.

Суддя: Громік Д.Д.