Справа № 951/938/23
Провадження №2/951/36/2024
УХВАЛА

24 січня 2024 року

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді Гриновець О. Б.

з участю секретаря судового засідання Горохівської Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Козова Тернопільської області цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

у с т а н о в и в:

22.11.2023 представник АТ «Універсал Банк» - Мєшнік К. І. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 4.01.2021 у розмірі 22757,95 грн та судових витрат 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 11.12.2023 прийнято вказану позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі.

11.01.2024 ОСОБА_1 через канцелярію суду подав заяву, у якій зазначає, що суму заборгованості сплатив.

12.01.2024 представник АТ «Універсал Банк» - Мєшнік К. І. на адресу суду скерував заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, у якій просить повернути АТ «Універсал Банк» сплачений судовий збір.

Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання 24.01.2024 не з`явилися.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного.

Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає сторонам право вільно розпоряджатися предметом спору і процесу, зокрема, позивач має право відмовитися від позову. Це право закріплено в ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України і може бути реалізовано на будь-якій стадії судового процесу.

Відмова позивача від позову це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу.

Причини відмови від позову, з урахуванням принципу диспозитивності, не повинні оцінюватися судом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Тож суд доходить висновку, що провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, що не порушує права та інтереси як позивача так і відповідача, слід закрити.

Водночас, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (ч. 2 ст. 255 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 2684 гривень.

Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюються Законом України «Про судовий збір». Проте такий закон є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до Цивільного процесуального кодексу України, а за загальним правилом у разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

При встановленні порядку повернення судового збору у разі відмови позивача від позову слід керуватися саме нормами Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, клопотання позивача в частині повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 206, 255-256, 259-261 ЦПК України

постановила:

заяву представника АТ «Універсал Банк» Мєшніка Костянтина Ігоровича про закриття провадження у справі задовольнити частково.

Прийняти відмову представника АТ «Універсал Банк» Мєшніка Костянтина Ігоровича від позову та закрити провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В частині повернення судового збору - відмовити.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя О. Б. Гриновець