ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2161/23 Номер провадження 22-ц/814/1916/24Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Пікуля В.П., Одринської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року та ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2024 року, а також апеляційною скаргою на додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, про позбавлення батьківських прав

УСТАНОВИВ:

коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що з 2010 року відповідач не бере участі у вихованні дитини, не піклувався про її духовний та фізичний розвиток, навчання, не створював умов для її розвитку, здібностей та не готував її до самостійного життя, ухилявся від несення витрат на утримання дитини.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в сумі 1 073, 60 грн.

Додатковим рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 прохав рішення та додаткове рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Також, прохав скасувати ухвалу місцевого суду від 01 лютого 2024 року про призначення до розгляду заяви представника позивачки, адвоката Павелка Р.С., про ухвалення додаткового рішення у справі щодо вирішення питання розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у справі.

Вказував на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи.

щодо узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

щодо процесуальної можливості розгляду справи апеляційним судом за відсутності учасників справи, що у судове засідання не з`явились.

Відповідно до положень статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи у судове засідання 04.06.2024 не з`явились.

Від представника виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області 03.06.2024 надійшла заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, покладаються на розсуд суду при вирішенні справи.

Позивачкою ОСОБА_2 копію апеляційної скарги разом із ухвалою про відкриття апеляційного провадження та судовою повісткою-повідомленням про судове засідання 04.06.2024 було вручено ОСОБА_2 рекомендованим потовим відправленням АТ «Укрпошта», про що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 456. Відзиву на апеляційну скаргу, інших заяв щодо причин неявки до апеляційного суду від ОСОБА_2 не надходило.

Відповідачем ОСОБА_1 (скаржник) також завчасно отримано судову повістку-повідомлення про судове засідання 04.06.2024 рекомендованим поштовим відправленням, про що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 295. Про причини неявки у судове засідання апеляційний суд не повідомляв.

Колегія суддів апеляційного суду вважає заможливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом, неявка яких не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Щодо встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу батьків, малолітня донька сторін, ОСОБА_3 , залишилася проживати з матір`ю - позивачем по справі.

У зв`язку з тим, що відповідач ухилявся від витрат, пов`язаних з утриманням та вихованням доньки, позивач була вимушена звернутися до Хорольського районного суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення аліментів.

На підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області у справі №2-239 було видано 31.03.2010 року виконавчий лист, яким стягнуто з ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.03.2010 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Хорольського ВДВС Хорольського РУЮ Барановської С.М. від 08 червня 2010 року на підставі вище вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 19651331 з примусового стягнення аліментів на утримання дитини.

З довідки Хорольського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судом було встановлено, що відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку з чим, станом на 01.08.2023 у ОСОБА_1 утворилася заборгованість в сумі 63 481,74 грн.

З висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області «Про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » слідує, що дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , та повністю перебуває на її утриманні. З моменту розірвання шлюбу батько, ОСОБА_1 , участі у вихованні доньки не бере, матеріально не допомагає.

Відповідно до характеристики, наданої 16.10.2023 Мусіївським старостинським округом № 9, у ОСОБА_1 після невдалих шлюбів залишилися неповнолітні діти, з яким тісного спілкування немає. Громадянин ОСОБА_1 офіційно ніде не працює. За характером спокійний, врівноважений. В громадських місцях його поведінка задовільна.

Відповідно до інформації про виконання батьківських обов`язків від 17.10.2023 № 01/11-397, наданої ВСП «Хорольський агропромисловий фаховий коледж ПДАУ», ОСОБА_1 , рідний батько ОСОБА_3 , 2007 р.н., за час навчання дитини в коледжі жодного разу не поцікавився ні станом успішності своєї доньки, ні проблемами адаптації дитини в новому навчальному середовищі, у коледж не приходив, не телефонував. Зі слів дитини, батько ніякої фінансової допомоги не надавав і не надає, а також участі у вихованні доньки не бере. В анкетних даних, у графі «батько», ОСОБА_3 прописує вітчима ОСОБА_4 . Мама, ОСОБА_2 , має тісний контакт з навчальним закладом, постійно цікавиться справами доньки. Часто телефонує куратору групи, переймається емоційним станом дитини, проблемами та стосунками в колективі.

Відповідно до інформації від 16.10.2023 № 274, наданої КНП «Хорольський центр ПМСД», стосовно стану здоров`я дитини зверталась лише мати ОСОБА_2

15.11.2023 службою у справах дітей виконавчого комітету Хорольської міської ради спільно з центром соціальних служб Хорольської міської ради було здійснено виїзд за місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 2007 р.н.

Під час обстеження було встановлено, що для дитини створено необхідні умови для повноцінного розвитку та виховання. ОСОБА_3 має окреме спальне місце, місце для навчання та відпочинку. Дівчинка забезпечена сезонним одягом та взуттям, які відповідають віку, повноцінним харчуванням, канцелярським приладдям та навчальними посібниками, гаджетами, засобами гігієни і т. ін.

Центром соціальних служб було складено акт оцінки потреб сім`ї неповнолітньої ОСОБА_3 , 2007 р.н., в якому зазначено, що сім`я забезпечена всім необхідним, мати та її чоловік працевлаштовані, спроможні забезпечувати потреби сім`ї. Рідний батько з ОСОБА_3 не спілкується.

Враховуючи вищевказане, а також те, що батько неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , 2007 р.н., комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до його неповнолітньої дочки.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, так як вихованням та утриманням неповнолітньої дитини не займається, не проживає та не спілкується з нею, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належні умови для розвитку її природних здібностей, не готує її до самостійного життя та праці, тобто фактично втратив інтерес до дитини.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу місцевий суд дійшов висновку, що позивачем доведено понесені витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у зв`язку із подачею позову в розмірі 7 000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , 2007 р.н., яка є сімнадцятирічною на час розгляду справи.

Після розлучення батьків дитина залишилася проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 .

З довідки про склад сім`ї вбачається (а.с. 12), що ОСОБА_2 проживає разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 , донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5 .

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про те, що він спілкувався з дочкою та вона не бажає щоб його позбавляли батьківських прав та що дочка часто відвідує його батьків де вони з нею і спілкувалися.

Як зазначено вище відповідно до норм матеріального права, для позбавлення батьківських прав необхідно довести факт, що відповідач, як батько, умисно не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дочки, ухилявся від їх виконання, самостійно самоусунувся від виховання.

В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази для висновку, що відповідач ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Сам по собі факт заборгованості зі сплати аліментів не є достатнім доказом ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що самі лише покази сторін, які є протилежними, а саме: доводи позивачки про те, що відповідач не спілкується з дитиною та доводи відповідача, що він спілкується з дитиною, коли дочка перебуває у бабусі (його батьків), - не є доказами у справі.

Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування - комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Хорольської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , 2007 р.н., має оцінюватись судом з іншими доказами у справі у їх сукупності, і не може бути єдиним безумовним доказом позбавлення батьківських прав.

В зазначеному висновку органу опіки та піклування відсутні дані, які б свідчили про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. (а.с. 44-46)

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині відсутності доказів на підтвердження факту умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків є обґрунтованими.

Щодо оскарження ухвали місцевого суду від 01 лютого 2024 року.

Вказаною ухвалою місцевим судом призначено до судового розгляду заяву представника позивачки про ухвалення додаткового рішення у справі про вирішення питання розподілу витрат позивачки на професійну правничу допомогу у справі.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів, які б вказували на порушення місцевим судом норм процесуального права в процедурі призначення до судового розгляду вказаної заяви для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Місцевий суд у відповідності з вимогами 246, 270 ЦПК України постановив ухвалу щодо призначення у справі судового засідання для вирішення питання про судові витрати.

висновок за результатом розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищезазначені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з цим підлягає скасуванню і додаткове рішення у справі про розподіл судових витрат у справі.

Підстави для скасування ухвали місцевого суду від 01.02.2024 відсутні.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року та додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2024 року - задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року та додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2024 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2024 року - відмовити.

Ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 червня 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді В.П. Пікуль

Т.В. Одринська