Справа № 539/3193/24
Провадження № 2/539/1092/2024
У Х В А Л А
іменем України
07 серпня 2024 року м. Лубни
Суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Бєссонова Т.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Лубенська державна нотаріальна контора, Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зняття арешту з нерухомого майна, -
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Лубенська державна нотаріальна контора, Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зняття арешту з нерухомого майна.
Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
В чинному законодавстві існує три механізми для накладення арешту на майно: арешт майна в рамках виконавчого провадження; арешт майна як забезпечення позову в цивільному чи господарському процесі та арешт або конфіскація майна в рамках кримінального провадження.
Відповідно до вироку судової колегії в кримінальних справах Полтавського обласного суду від 24.10.2000 року ОСОБА_1 засуджений за ст. 93 п «1» КК України (1960 року) на 11 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправно-трудовій колонії загального режиму.
Згідно ухвали судової колегії по кримінальним справам Полтавського обласного суду від28.09.2000 року накладено арешт на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Вищевказаний арешт на майно накладено для забезпечення позовних вимог потерпілих за цивільним позовом про стягнення майнової та моральної шкоди в кримінальній справі.
Якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України та є ефективним. Разом з тим чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про звільнення майна з-під арешту.
У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.
У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження.
З огляду на вищевикладене суддя приходить до висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. 186, 259, 260 ЦПК України,
ухвалив:
У відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Лубенська державна нотаріальна контора, Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий комітет Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Т.Д. Бєссонова