Справа № 396/1310/20
Провадження № 2/396/1/24
РІШЕННЯ

Іменем України

23.07.2024 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Оладенко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/1310/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українська Наталія Михайлівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області Українська Наталія Михайлівна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Руденко Г.В. в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, мотивуючи позовні вимоги тим, що з листа приватного нотаріуса Новоукраїнського РНО Кіровоградської області Української Н.М. №132/02-14 від 08.04.2020 року позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , і що 14.02.2012 року він склав заповіт на користь позивача. Спадковим майном за заповітом є земельна ділянка площею 5,11 га, кадастровий номер :02:000:0194, що знаходиться на території Новоєгорівської сільської рад Новоукраїнського району Кіровоградської області. Після чого, позивач 24.04.2020 року подала нотаріусу заяву з прохання видати свідоцтво про право на спадщину на заповідане їй майно, проте отримала постанову №4 про відмову у вчинені нотаріальної дії, з підстав пропуску позивачем шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та необхідність вчинення дій, передбачених статтею 1272 ЦК України.

Позивач вважає, що нею пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, не залежних від неї, про наявність заповіту та про смерть ОСОБА_5 не знала та не могла знати, оскільки вона та заповідач не є родичами, а лише давніми знайомими. У зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду та просить надати їй додатковий строк два місяці для подання заяви для прийняття спадщини.

Ухвалою від 16.09.2020 року провадження у зазначеній справі відкрито в загальному позовному провадженні, та справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні, витребувано копію спадкової справи.

23.10.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 через канцелярію суду подали зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області Українська Наталія Михайлівна про визнання заповіту недійсним. В обгрунтування якого зазначають, що після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майне, зокрема, на земельну ділянку площею 5.11 га, кадастровий номер :02:000:0194, що знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М. була заведена спадкова справа за №26/2019 на підставі заяви про прийняття спадщини від 21 лютого 2019 року за №59 від імені дружини спадкодавця - ОСОБА_2 . Однак, 29.09.2020 року, позивачі отримали лист від Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, в якому містилася позовна заява ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, та копія заповіту. Ознайомившись із заповітом, складеним ОСОБА_4 14.02.2012 року та посвідченим приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М., зареєстрованим у реєстрі нотаріальних дій за №220, вважають, що він є сумнівним, та таким, що не відповідав внутрішній волі спадкодавця, оскільки відповідач не була ні знайомою померлого, не належала ні до кола родичів, ні до близьких друзів. Також зазначили, що у заповіті містяться виправлення у даті народження заповідача. Враховуючи викладене позивачі звернулися до суду з зустрічним позовом та просять визнати заповіт недійсним.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.10.2020 року об`єднано в одному провадженні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українська Наталія Михайлівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом та зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області Українська Наталія Михайлівна про визнання заповіту недійсним.

30.10.2020 року представником позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокатом Руденко Г.В. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву про визнання заповіту недійсним. Відповідно до якого зустрічний позов ОСОБА_1 не визнається, оскільки свобода заповіту полягає в тому, що заповідач не зобов`язаний повідомляти будь-кого про зміст, вчинення, зміну або скасування заповіту, тому ОСОБА_4 не був зобов`язаний повідомляти своїх рідних про те, що він вчинив дії щодо складання заповіту відносно власного майна на користь ОСОБА_1 . Вважає, що посилання на виправлення дати народження заповідача у оспорюваному заповіті не впливає на його дійсність, оскільки ця помилка не відноситься до форми заповіту, а фактично є друкованою опискою, яка виправлена нотаріусом, що посвідчила заповіт. Крім того, даний заповіт дійсний не змінений та не скасований.

16.12.2020 року постановлено ухвалу суду про продовження підготовчого судового провадження та витребувано докази.

27.01.2021 року ухвалою суду призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

15.06.2021 року постановлено ухвалу суду про відновлення провадження.

17.02.2022 року ухвалою суду клопотання представника позивача за первісним позовом про призначення посмертну судову почеркознавчу експертизу примірника заповіту від 14.02.2012 року, який залишився у справах приватного нотаріуса.

09.06.2022 року у зв`язку з надходженням клопотання експерта про надання додаткових доказів постановлено ухвалу суду про відновлення провадження.

28.07.2022 року ухвалою суду клопотання представника позивача за первісним позовом адвоката Руденко Г.В. про витребування доказів задоволено.

13.12.2022 року ухвалою суду продовжено проведення судової почеркознавчої експертизи.

15.02.2023 року ухвалою суду відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням експертизи.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року клопотання представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом адвоката Поліщук Ю.Р. про призначення повторної комісійної посмертної почеркознавчої експертизи - задоволено. Провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року продовжено проведення експертизи, провадження у справі зупинено.

06.11.2023 року постановлено ухвалу суду про відновлення провадження у зв`язку з надходженням 31.10.2023 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, висновку експертів № 11451-11453/23-32 від 19.10.2023.

27.02.2024 року ухвалою суду клопотання представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом адвоката Поліщук Ю.Р. щодо направлення висновку про призначення повторної комісійної посмертної почеркознавчої експертизи на доопрацювання задоволено. Комісійний висновок експертів Київському науково - дослідному інституту судових експертиз №11451-11453/23-32 від 19.10.2023 повернуто експертній установі на доопрацювання. Провадження по справі зупинено.

23.04.2024 року постановлено ухвалу суду про відновлення провадження у зв`язку з надходженням 16.04.2024 року від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, висновку експертів № 11451-11453/23-32 від 04.04.2024 (доопрацбований). Експертами додатково повідомлено, що висновок від 19.10.2023 № 11451-11453/23-32 за результатами проведення комісійної судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 396/1310/20 вважати недійсним.

Ухвалою суду від 03.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним ОСОБА_1 та її представник адвокат Руденко Г.В. не з`явилися, представник подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги про надання додаткового строку для прийняття спадщини підтримали, просили його задовольнити. Просили відмовити у задоволені зустрічного позову про визнання заповіту недійсним.

Відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та їх представник адвокат Поліщук Ю.Р. в судове засідання не з`явилися, представник надіслала заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, просили відмовити в задоволені позовних вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини та одночасно задовольнити позов про визнання заповіту недійсним.

Третя особа - приватний нотаріус Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області Українська Н.М. в матеіралах справи міститься заява про розгляд справи без її участі.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 120).

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянку площею 5,11 га, розташованої на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту серії КР № 014694, виданого Новоєгорівької сільською радою 26.07.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 194 (а.с.45).

За життя ОСОБА_4 14.02.2012 року склав заповіт, відповідно до якого заповів ОСОБА_1 , земельну ділянку передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новоєгорівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області належну йому на підставі Державного акту ІІ-КР № 014694, кадастровий номер :02:000:0194 площею 5,11 га, виданого Новоєгорівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 10.09.2001 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 194 (т.1, а.с. 7).

Вказаний заповіт був посвідчений 14.02.2012 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого 20.09.1986 року (т.1, а.с.121) та копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (т.1, а.с.52) померлий ОСОБА_4 був чоловіком ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого 24.09.1988 року (т.1, а.с.130).

Як вбачається з копії спадкової справи № 26/2019, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини звернулися дружина померлого ОСОБА_2 та донька ОСОБА_6 (т.1, а.с.105-136).

Постановою № 4 від 24. квітня 2020 року приватний нотаріус Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (т.1, а.с 8).

Відповідно до листів приватного нотаріуса Новоукраїнського районного нотаріального округу Української Н.М. за № 132/02-14 від 08.04.2020, № 10.08.2020 № 254,255/01-16, які знаходяться в матеріалах спадкової справи, повідомляла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про те, що протягом місяця з дати отримання вказаного повідомлення, останні мають надати підтверджуючи документи про звернення до суду з позовною заявою про поновлення строку прийняття спадщини, свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку зазначену в заповіті, будуть видані спадкоємцям, передбаченим ст. 1261 ЦК України (т.1, а.с.133-134).

На час розгляду справи відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину в матеріалах справи відсутні.

Під час розгляду справи за клопотаннями представників сторін було призначено та проведено декілька почеркознавчих експертиз, зокрема і комісійну.

Згідно висновку експерта № 463/464/21-27 від 04 червня 2021 року Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення посмертної судової почеркознавчої експертизи, вбачається, що підпис на примірнику заповіту позивача, складеному ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , посвідченого 14.02.2012 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. за № 220 виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів, не самим ОСОБА_4 , а іншою особою (т.1, а.с. 172-176).

За клопотанням представника позивача за первісним позовом адвоката Руденко Г.В. було проведено експертизу примірника заповіту від 14.02.2012 року, який знаходився на зберіганні у нотаріуса.

Згідно висновку експерта № 7919 від 30 січня 2023 року Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 396/1310/20 вбачається, що підпис на примірнику заповіту, що знаходився на зберіганні у нотаріуса, складеному ОСОБА_4 на ОСОБА_1 , посвідченого 14.02.2012 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. за № 220 виконаний ОСОБА_4 . Ознаки які б свідчили про виконання цього підпису іншою особою під впливом штучних збиваючих факторів, а саме з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_4 , відсутні (т.2, а.с. 215-221).

За клопотанням представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом адвоката Поліщук Ю.Р. було проведено комісійну посмертну почеркознавчу експертизу.

Із висновку комісійної експертизи від 19.10.2023 № 11451-11453/23-32 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз не можливо встановити чітку відповідь експертів на поставлені питання вказані в ухвалі суду від 16.03.2023 року, даний висновок має неточності, в резолютивній частині експертизи, а саме:«Підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься у графі «ПІДПИС» у примірнику заповіту від 14.02.2012, складеного від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 …..»; «Підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься у графі «ПІДПИС» у примірнику заповіту від 14.02.2012, складеного від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 …..». У зв`язку з чим висновок направлений на доопрацювання, з метою встановлення чіткої та категоричної відповіді на поставлені перед експертами питання зазначені в ухвалі суду від 16.03.2023 року (а.с.75-83).

Згідно доопрацьованого висновку експертів № 11451?11453/23-32 від 04.04.2024 року за результатами проведення комісійної судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 396/1310/20 вбачається, що Підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься у графі «ПІДПИС:» у примірнику заповіту від 04.02.2012, складеного від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 220 (матеріали справи № 396/1310/20, том 1, а.с.137, а.с. 235), виконаний ОСОБА_4 (а.с.139-153).

Щодо первісних позовних про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В підтвердження поважності пропуску строку для прийняття спадщини представник позивача за первісним позовом адвокат Руденко Г.В. посилається на те, що ОСОБА_1 не знала про існування заповіту, як і про смерть ОСОБА_4 на момент відкриття його спадщини, оскільки вона та заповідач не є родичами, а лише давніми знайомими, про існування заповіту їй стало відомо з листа приватного нотаріуса Новоукраїнського РНО Кіровоградської області Української Н.М. №132/02-14 від 08.04.2020 року, тобто лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Положення частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (Постанова Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22)).

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи спір у спадкових справах, зокрема, щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно врахувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі №591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року у справі № 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Судом не встановлено, що нотаріусом, своєчасно здійснювався виклик ОСОБА_1 , як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_4 , в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що позбавило обізнаності позивача про існування заповіту та відповідно реалізувати своє право на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у встановлений законом строк, як вбачається зі спадкової справи, повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом та про наявність самого заповіту позивачу стало відомо з листа нотаріуса лише в квітні 2020 року, після отримання від спадкоємця ОСОБА_2 22.02.2019 року заяви про прийняття спадщини, при заведенні спадкової справи, тому суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 строку прийняття спадщини.

Доказів того, що ОСОБА_1 знала про наявність заповіту та про смерть спадкодавця, при цьому зволікала з подачею заяви про прийняття спадщини у визначені законом строки, відповідачами не надано, відповідно матеріали справи їх не містять.

Визнаючи причини пропуску позивачем за первісним позовом строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, суд вважає за можливе визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю два місяці.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Щодо зустрічної позовної заяви про визнання заповіту недійсним суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування.. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Згідно з положеннями статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до ч.1-3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить . Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння, тощо).

Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є ст. 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підстави недійсності заповіту.

Так, згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Сторона позивача за зустрічним позовом просили визнати недійсним заповіт з підстав, що заповідач ОСОБА_4 не висловлював волі на складення оспорюваного заповіту та не підписував його.

За клопотанням представника позивачів за зустрічним позовом, судом було призначено судову почеркознавчу експертизу, метою якої було довести, що заповідач ОСОБА_4 не підписував заповіт від 14.02.2012 року.

Згідно висновку експертів № 11451?11453/23-32 від 04.04.2024 року за результатами проведення комісійної судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 396/1310/20 вбачається, що Підпис від імені ОСОБА_4 , що міститься у графі «ПІДПИС:» у примірнику заповіту від 04.02.2012, складеного від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 220 - виконаний ОСОБА_4 .

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).

Дослідивши висновок комісійної судової почеркознавчої експертизи, суд вважає, що висновок експертизи не підтверджує обставин, на які посилається сторона позивачів за зустрічним позовом, про те, що підпис у заповіті від імені заповідача виконаний не ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Проаналізувавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, в тому числі висновок експертизи, судом не встановлено, що волевиявлення заповідача заповісти майно відповідачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 не відповідало волі заповідача ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спірний заповіт відповідає волі заповідача та направлений на реалізацію його права власності в частині розпорядження належним йому майном, оскільки був підписаний з доброї волі за власним бажанням та з власної ініціативи власноручно спадкодавцем.

Доказів того, що ОСОБА_4 не мав волевиявлення на складення заповіту від 14.02.2012 року та не підписував заповіт в ході судового розгляду стороною позивачів за зустрічним позовом суду не надано.

Суд зауважує, що оскаржуваний заповіт, складений 14.02.2012 року, заповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, між складанням заповіту та смертю заповідача був час, протягом якого заповідач не відмінив його і не вніс до нього змін.

Непогодження позивачів за зустрічним позовом з волевиявленням спадкодавця, при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Суд приймає до уваги, що заповіт дійсно містить технічні помилки, а саме невірно зазначено рік народження спадкодавця, але такі помилки не можуть бути підставами для визнання його недійсним та не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення. Крім того, в подальшому була виправлена завідувачем приватної нотаріальної контори.

Відтак враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 14.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Н.М., зареєстрованого в реєстрі №220 недійсним, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, при зверненні до суду із первісною позовною заявою, ОСОБА_1 було сплачено 840 грн 80 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією № 74324 від 04.09.2020 року, та суд прийшов до висновку про задоволення первісної позовної заяви у повному обсязі, із відповідачів за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягнення сума, сплаченого судового збору.

Керуючись, ст. ст. 4, 10, 12, 76-81, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українська Наталія Михайлівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом від 14.02.2012 року, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Новоукраїнського нотаріального округу Кіровоградської області Українська Наталія Михайлівна про визнання заповіту недійсним -відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 420 грн 40 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 420 грн 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Повний текст рішення складено 23.07.2024 року.

Суддя: А. А. Русіна