ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 року м. Чернівці

Справа № 726/590/24

Провадження № 22-ц/822/544/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.,

секретар: Факас А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2024 року, головуючий у І-й інстанції ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та відповідачкою укладено шлюб, від якого вони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.09.2023 року за №726/2210/23 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, зазначав, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2015 року у справі 359/2172/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Також у позивача від шлюбу з ОСОБА_8 є спільна донька - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка теж перебуває на утриманні позивача. Приведені вище обставини, відповідно до положень ст. 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наявність ще двох дітей на утриманні позивача спричиняє зміну його сімейного та матеріального стану, оскільки зазначена обставина потребує додаткових фінансових витрат.

Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання цим рішенням законної сили щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути судові витрати.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою працездатного віку, відсутність будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту прийняття судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина, а також ті обставини, які наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за судовим наказом розміру аліментів, адже факт наявності у позивача іншої дитини, яку він утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Розмір цих аліментів за судовим наказом не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ухваленим при неповному з`ясуванні всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, не дослідженні та не наданні оцінки, в тому числі правової, наявним в матеріалах справи доказам, при цьому суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Зазначає, що наявність ще двох дітей на утриманні позивача спричиняє зміну його сімейного та матеріального стану, оскільки зазначена обставина потребує додаткових фінансових витрат. Він є внутрішньо переміщеною особою. Дана життєва обставина змушує його винаймати житло.

Розмір щомісячних відрахувань за судовим наказом Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.09.2023 року за № 726/2210/23 перевищує встановлений законодавцем розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6 років.

Відповідачка отримує передбачену законодавством обов`язкову державну соціальну допомогу на дитину.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому.

Вважає, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частки всіх доходів позивача до 1/8 частки його доходів, не порушить інтереси сина позивача та його права на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_11 вказує, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, а тому апеляційна скарга є необґрунтованою, не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Вказує на те, що судовим наказом стягуються з позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його доходу, і вказаний розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а зменшення їх розміру буде спрямовано на неналежне забезпечення дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №74221287 на підставі Судового наказу №726/2210/23, виданого 27.10.2023 року, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків для дитини відповідного віку, починаючи з 22.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №74221287 від 20.0-4.2024 р. станом на 31.12.2023 року заборгованість за несплату аліментів боржника ОСОБА_1 , призначених Судовим наказом №726/2210/23, виданим 27.10.2023 р., становить 26 549, 32 грн.

Відповідно до фотокопії свідоцтва про народження із застосунку «Дія» позивач ОСОБА_1 є батьком малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2015 року у справі №359/2172/15 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з договором оренди від 20.12.2023 року смт. Гостомель, ОСОБА_1 уклав вищезазначений договір та орендна плата за користування майном складає 6 000 грн на місяць.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину. Заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, та не будуть відповідати інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, враховуючи інтереси малолітньої дитини сторін, яка має право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів враховує, що позивач є працездатною особою, доказів погіршення його матеріального стану чи стану здоров`я до суду першої та апеляційної інстанції він не надав, що є його процесуальним обов`язком. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які можуть свідчити про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.09.2023 року у справі №726/2210/23 розмірі через фінансовий стан позивача чи через стан його здоров`я.

Доводи апеляційної скарги, що у позивача на утриманні перебуває троє дітей є безпідставними, оскільки старшій донці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 25 червня 2023 року виповнилось вісімнадцять років, тобто вона досягла повноліття. Інших належних та допустимих доказів щодо продовження утримання повнолітньої доньки ОСОБА_7 позивачем не надано, що є його прямим процесуальним обов`язком.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 не заслуговує уваги, оскільки у зазначеній справі Верховний Суд вказав про доведеність позовних вимог в частині зміни матеріального становища у зв`язку з народженням другої дитини, а у справі, яка переглядається, позивач вказує як на підставу для зменшення розміру аліментів наявність старшої дитини, щодо якої відсутні докази її утримання та надання матеріальної допомоги позивачем.

Отже, у зазначеній справі та справі, яка є предметом апеляційного перегляду, встановлено різні фактичні обставини.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану позивача в сторону погіршення чи зміни його сімейного стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Інші доводи апелянта по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом при розгляді зазначеної справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2024 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак