КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Савицький О.А.
Єдиний унікальний номер справи № 761/2796/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року у справі за позовом Головного управління Національної поліції в Київській області до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У січні 2023 року ГУНП в Київській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Володимирській в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю службового транспортного засобу марки «ВАЗ», модель «2109», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який на той час займав посаду старшого інспектора з ОД УКЗ ГУНП в Київській області, та транспортного засобу (мотоциклу) марки «Honda», модель «NC700S», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Зазначена ДТП мала місце з вини ОСОБА_1 , внаслідок якої був пошкоджений у тому числі вказаний службовий транспортний засіб, який належить на праві власності позивачу.

Відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/111-22/51806-АВ, складеного 19 грудня 2022 року судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого у ДТП транспортного засобу становить 88360,45 грн.

Таким чином, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП в розмірі 88360,44 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року позовні вимоги були задоволені частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ГУНП в Київській області 54 584 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп., з яких: 51 900 (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот) грн. 00 коп. - матеріальна шкода; 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

В решті вимог у задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що наказ № 49 від 23 лютого 2022 року містить ознаки підробки.

Звертає увагу, що вина у вчинені кримінального правопорушення доведена не була та не було притягнено до матеріальної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх наявних у матеріалах справи доказах. Апеляційну скаргу вважає безпідставною та необґрунтованою, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП у розмірі 88 360,45 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 02 травня 2022 року на вул. Володимирській в м. Києві мала місце ДТП за участю службового транспортного засобу марки «ВАЗ», модель «2109», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який на той час займав посаду старшого інспектора з ОД УКЗ ГУНП в Київській області, та транспортного засобу (мотоциклу) марки «Honda», модель «NC700S», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП механічні пошкодження отримав у тому числі вказаний службовий транспортний засіб, який належить на праві власності позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2022 року, якою закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000052 від 02 травня 2022 року, встановлено, що зазначена ДТП мала місце з вини водія транспортного засобу марки «ВАЗ», модель «2109», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , внаслідок порушення ним ПДР України.

Разом з цим, у мотивувальній частині вказаної ухвали суд установив, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з висновку експертного дослідження № ЕД-19/111-22/51806-АВ, складеного 19 грудня 2022 року судовим експертом Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого у ДТП транспортного засобу марки «ВАЗ», модель «2109», номерний знак НОМЕР_1 , становить 88 360,45 грн.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що у вказаному висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 101 584,63 грн. та значно перевищує його ринкову вартість станом на дату настання події - 88 360,45 грн., що свідчить про економічну необґрунтованість ремонту транспортного засобу, а отже він вважається фізично знищеним, а тому шкода завдана власнику автомобіля дорівнює його ринковій вартості на момент ДТП.

Разом з тим, відповідно до довідки від 13 січня 2023 року № 110/109/29/1-2023, наданої позивачем до позову, відновна вартість автомобіля «ВАЗ», модель «2109», номерний знак НОМЕР_1 , складає 51 900,00 грн.

Також, судом встановлено, що позивач не погодившись з фізичним знищенням транспортного засобу, не передав його залишки особі, яка відповідає за завдану шкоду, для набуття права на отримання від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, при цьому відремонтував його та на даний час експлуатує.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, - п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, - ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно із п. 1 Розділу ІІІ Порядку використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 вересня 2017 року № 757, всі транспортні засоби органів поліції використовуються виключно в службових цілях, для забезпечення оперативної і господарської діяльності в межах установлених лімітів та передбачених у їх кошторисах асигнувань.

Згідно з ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи викладене, джерелом підвищеної небезпеки, в даному випадку, є службовий транспортний засіб, який експлутувався працівником поліції в службових цілях, яким було спричинена ДТП та завдано потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Отже, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ГУНП в Київській області до ОСОБА_1 та наявність підстав для їх часткового задоволення .

До доводів апелянта, що наказ № 49 від 23 лютого 2022 року містить ознаки підробки апеляційний суд ставиться критично, оскільки на підтвердження таких доводів до апеляційної скарги відповідачем не було додано жодних доказів, що б вказували на підробку вищевказаного наказу.

Твердження ОСОБА_1 , що його вина не була доведена спростовується ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 вересня 2022 року в якій зазначено, що наближаючись до перехрестя з бульваром Тараса Шевченка, діючи необережно, проявляючи кримінально-протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій хоча повинен був і міг їх передбачити, ОСОБА_1 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зупинив керований автомобіль на червоний сигнал світлофора перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) ПДР, та виїхав на перехрестя чим створив небезпеку ОСОБА_2 , який керуючи технічно справним мотоциклом HONDA NC700S, реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухався через перехрестя на зелений сигнал світлофора та мав перевагу у русі, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

Таким чином, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із ухваленим рішенням, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова