ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м.Суми

Справа №591/3818/23

Номер провадження 22-ц/816/972/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2024 року у складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 24 січня 2024 року,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року позивачі звернулися до суду з позовом до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 03.03.2021 року сталося ДТП, в якій водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом Hundai Elantra р.н. НОМЕР_1 , допустив зіткнення із вантажним фургоном Peugeot Partner р.н. НОМЕР_2 . У результаті ДТП пасажир автомобіля Hundai Elantra р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6 на момент вчинення ДТП була застрахована у відповідача. 02.04.2021 року вони звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак листом від 15.04.2021 року відповідач повідомив про необхідність надання вироку суду по кримінальній справі. Станом на 02.05.2023 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 направлений до суду, де триває судовий процес, а страхове відшкодування не виплачено, що порушує їх право на отримання страхового відшкодування у встановлені законом строки.

Посилаючись на зазначені обставини, просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 - 11000 грн страхового відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 - 11000 грн страхового відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_3 , що діє в інтересах дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 238000 грн страхового відшкодування (216000 грн шкоди, пов`язаної із втратою годувальника та 22000 грн моральної шкоди).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 11000 грн страхового відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 11000 грн страхового відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 216000 грн шкоди пов`язаної із втратою годувальника та 22000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому, вказує, що ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» не порушило прав позивачів та своїх обов`язків перед ними, оскільки відсутній вирок суду, який би набрав законної сили у відношенні ОСОБА_6 та встановив його вину, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами, а суд стягнув загальну суму відшкодування. Суд першої інстанції не зазначив у рішенні підстав для отримання одноразової виплати страхового відшкодування по утриманню неповнолітніх дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів - адвокат Макух Аліна Василівна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час відкриття провадження у справі) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03.03.2021 року сталася ДТП, в якій водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом Hundai Elantra р.н. НОМЕР_1 , допустив зіткнення із вантажним фургоном Peugeot Partner р.н. НОМЕР_2 . У результаті ДТП пасажир автомобіля Hundai Elantra р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 загинув на місці події.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11).

Позивачка ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 22 на звороті).

Позивачка ОСОБА_3 є колишньою дружиною ОСОБА_7 . Шлюб між ними розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28.04.2017 року по справі №591/783/17 (а.с.20), від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 20 на звороті та а.с. 21).

02.04.2021 року за вих. № 14288 ТДВ «Юридична компанія «Відшкодування» в особі керівника Кульчицького О.С. в інтересах позивачів звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити відшкодування для матері загиблого - ОСОБА_1 : 18000 грн моральної шкоди, 37440 грн витрати на поховання; для дружини загиблого - ОСОБА_2 : 18000 грн моральної шкоди; для дитини загиблого - ОСОБА_4 : 18000 грн моральної шкоди та 108000 грн - відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника; для дитини загиблого - ОСОБА_5 : 18000 грн моральної шкоди та 108000 грн - відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника (а.с. 8-9).

Листом ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 15.04.2021року за вих. № 12/1509 було запропоновано для визначення всіх осіб, яким може належати страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, та для вирішення питання про розмір та кратність поділу між родичами загальної суми моральної шкоди, надати належним чином завірені документи на підтвердження родинних зв`язків, а також додатково відомості про доходи для розрахунку щомісячного відшкодування, а також рішення суду у кримінальній справі, розгляд справи відтерміновано (а.с. 28-30).

Обставина, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки Hundai Elantra р.н. НОМЕР_1 на дату дорожньо-транспортної пригоди - 03.03.2021 року застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» визнається відповідачем та відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка є страховим випадком, настала смерть ОСОБА_7 . Право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мали в рівних частинах мати померлого ОСОБА_1 , дружина померлого ОСОБА_2 та діти померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_4 .

Суд вважав, що діти загиблого мають право на відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та моральної шкоди, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на отримання страхового відшкодування 11000 грн моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спірні правовідносини виникли щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність володільця якого є застрахованою.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з ч.1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Отже, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачам, як моральної шкоди, спричиненої смертю сина, чоловіка, батька, так і шкоди, заподіяної втратою годувальника.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Підставами звільнення володільців джерел підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати завдану шкоду іншим особам можуть бути дія непереборної сили або умисел самого потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбачену ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Саме з цих міркувань виходив суд першої інстанції приймаючи рішення про стягнення шкоди, і суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили. Навпаки, не доведення протилежного відповідачем та не встановлення судом першої інстанції окреслених винятків свідчить про існування безумовного обов`язку безпосереднього заподіювача шкоди відшкодувати її потерпілому у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 160-162) вирок відносно ОСОБА_6 , що засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України знаходиться на перегляді в Рівненському апеляційному суді та ухвалою цього суду провадження у справі зупинено до звільнення ОСОБА_6 з військової служби.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вироку суду, який би набрав законної сили, про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні ДТП не заслуговують на увагу, оскільки відсутність обвинувального вироку щодо водія ОСОБА_6 не впливає на правильність вирішення спору судом першої інстанції, оскільки вина завдавача шкоди джерелом підвищеної небезпеки не має значення для вирішення заявлених позовних вимог.

Приймаючи рішення про наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції, з урахуванням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та кількості членів сім`ї потерпілого дійшов до правильного висновку про розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню на користь позивачів.

Так, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, диспозитивності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина