ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10505/23

Провадження № 22-ц/4820/58/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2023 року (суддя Салоїд Н. М., повне судове рішення складено 24.09.2023) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про виділ нерухомого майна подружжя та поділ майна.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_3 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначав, що з 30.12.2011 по 08.09.2021 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Під час шлюбу за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 . 30.07.2021 уклали договір про виділ нерухомого майна, за умовами якого вказана квартира переходить в особисту приватну власність ОСОБА_4 та припиняється право спільної сумісної власності на неї. На підставі договору 30.07.2021 відповідачка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомого майна. Вважає, що такий договір підлягає визнанню недійсним, оскільки він уклав його під впливом тяжкої обставини - загострення прогресуючої тяжкої хвороби очей. На час укладення договору проходив амбулаторне лікування у зв`язку з атрофією зорового нерва. Не мав наміру безоплатно виділяти квартиру колишній дружині, оскільки іншого майна на праві спільної сумісної власності у них не було. З 18.02.2019 був зареєстрований у квартирі, а її виділ у приватну власність відповідачки загрожував йому втратою житла. Його волевиявлення не було вільним та не відповідало внутрішній волі. Квартира підлягає поділу між ними.

Тому позивач просив визнати недійсним договір про виділ нерухомого майна зі складу усього майна подружжя від 30.07.2021, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Балац Т. П., та поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2023 року в позові відмовлено.

ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення, неналежну оцінку доказів. Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що на час укладення договору 30.07.2021 у нього було загострення хвороби очей, напередодні посвідчення правочину перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Атрофія зорового нерва», з 23.09.2011 є особою з інвалідністю 2 групи. При атрофії зорового нерва можливість отримання мозком людини візуальної інформації про навколишній світ погіршується. Захворювання є невиліковним та може спричинити повну втрату зору. Вважає хворобу тяжкою обставиною та підставою для визнання договору недійсним і поділу майна подружжя.

У засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримала, представник відповідачки її не визнала.

Сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 31.07.2021 ОСОБА_4 і ОСОБА_3 уклали договір про виділ нерухомого майна зі складу усього майна подружжя, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Балац Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 484 (а.с. 59-60).

Відповідно до умов цього договору в особисту приватну власність ОСОБА_4 переходить квартира АДРЕСА_2 загальною площею 70,9 кв. м.

У зв`язку з укладенням договору припиняється право спільної сумісної власності сторін на зазначене нерухоме майно.

Сторони домовились, що договір проводиться без доплати та свідчить про відсутність претензій фінансового характеру стосовно зазначеного у договорі майна.

Відповідно до пункту 10 договору нотаріус роз`яснила сторонам зміст статей 182, 202, 203, 215, 368 ЦК України, статей 69, 175 СК України, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статей 3, 4, 18 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Згідно з випискою з медичної картки стаціонарного хворого № ІХ-210101/3900 ОСОБА_3 з 02.07.2021 по 12.07.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні з діагнозом «Атрофія зорового нерва» (а.с. 13).

Позивачу довічно встановлена друга група інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням по зору (а.с. 14, 15, 24).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував недоведеністю позовних вимог. Позивач не спростував презумпцію правомірності правочину.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі статтею 3 ЦК України свобода договору є загальною засадою цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (частина 3 статті 6 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина 1 статті 204 ЦК України).

В силу частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 3 і 5 статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Перебування позивача на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні з діагнозом «Атрофія зорового нерва» не свідчить про те, що виключно наявність у нього цього захворювання спричинила укладення договору на вкрай невигідних умовах, чим відповідачка скористалася.

У матеріалах справи відсутні докази того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Не містить посилання на такі докази й апеляційна скарга.

На підставі частини 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання спірного правочину недійсним з огляду на захворювання позивача.

Сторони своїми підписами на договорі підтвердили, що в них відсутні обставини, які примусили укласти цей договір, який не є таким, що укладається на невигідних умовах для сторін, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення щодо укладеного договору, і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають.

У договорі зазначено, що він укладається сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті, маючи дійсні наміри на його укладення, сторони підтверджують, що не перебувають у хворобливому стані, не страждають у момент укладення договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його сумі, зміст норм законодавства, які зазначені у договорі, сторонам відомі і зрозумілі.

Сторони підтвердили, що цей договір повністю відповідає їхній волі, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує собою інший правочин, не є наслідком помилки, обману, впливу тяжких обставин, застосування фізичного або психічного тиску, не укладений на вкрай невигідних умовах.

У зв`язку з припиненням договором права спільної сумісної власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на квартиру та за відсутності підстав для визнання договору недійсним, не підлягають задоволенню й вимоги про поділ майна подружжя.

На підставі частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта