КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи №754/1710/21 Апеляційне провадження №22-ц/824/9649/2024 Головуючий у суді І інстанції - Зотько Т.А. Доповідач у суді ІІ інстанції - Гуль В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач: Гуль В.В.,

судді: Мельник Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь позивача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 695,40 грн; за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 79 603,81 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 9 010,99 грн та 3% річних у сумі 5 697,22 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 48 787,96 грн; інфляційну складову боргу у сумі 2 475 грн та 3% річних у розмірі 2 193,13 грн; заборгованість за житлово-комунальні послуги з обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання гарячої води у розмірі 50,97 грн; заборгованість за житлово-комунальні послуги з обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 41,91 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у сумі 33 грн, а також судовий збір у розмірі 2 447,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають відповідачі, які є споживачами послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води.

Відповідачі своєчасно не сплачували кошти за спожиті послуги з ЦО, внаслідок чого у відповідачів утворилась заборгованість, яка станом на 01 січня 2021 року складає 55 616,24 грн.

Враховуючи викладене, позивачем нараховано інфляційну складову боргу у сумі 2 475 грн та три відсотки річних у розмірі 2 193,13 грн.

Позивачем також указано, що на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (КМДА) «Київтеплоенерго», останнє прийняло право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 92 299,21 грн.

Враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідачів за Договором цесії та відповідно до положень чинного законодавства України позивачем нараховано інфляційну складову боргу у сумі 9 010, 99 грн та три відсотки річних у розмірі 5 697, 22 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12 695,40 грн та централізованого постачання гарячої води у розмірі 79 603,81 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 9 010,99 грн, 3% річних у розмірі 5 697,22 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 735,40 грн та централізованого постачання гарячої води у розмірі 48 787, 96 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 475 грн, 3% річних у розмірі 2 193,13 грн, заборгованість за житлово-комунальні послуги з обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання гарячої води у розмірі 50,97 грн, заборгованість за житлово-комунальні послуги з обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 41,91 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору по 349,71 грн з кожного з відповідачів.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості скасовано та призначено судове засідання.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті за період з 01 березня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 651,97 грн та централізованого постачання гарячої води у розмірі 32 675,83 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 6 040,11 грн та 3% річних у розмірі 1 307 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 735,40 грн та централізованого постачання гарячої води у розмірі 48 787,96 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 2 475 грн та 3% річних у сумі 2 193,13 грн; заборгованість за житлово-комунальні послуги з обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання гарячої води у розмірі 50,97 грн; заборгованість за житлово -комунальні послуги з обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії у розмірі 41,91 грн; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору по 349,71 грн з кожного з відповідачів.

У задоволенні інших вимог позову - відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Уважає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено внаслідок неповного та неправильного установлення обставин, які мають значення для справи, а також неправильної оцінки доказів.

У мотивування скарги зазначає, що залучення ОСОБА_9 як співвідповідача у справі не відповідає приписам статті 51 ЦПК України, оскільки із заявою про залучення співвідповідачів, у тому числі і ОСОБА_9 , позивач звернувся 27 вересня 2021 року.

Вказує, що позивачем не було надано суду першої інстанції та судом не досліджувались обставини, які б свідчили про поважність причин пропуску позовної давності для звернення до суду щодо стягнення заборгованості за період з 01 березня 2017 року по 01 травня 2018 року, а тому незастосування судом першої інстанції за заявою відповідача позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01 березня 2017 року по 01 травня 2018 року, суперечить вимогам закону.

Посилається на те, що позивачем всупереч вимог пункту 3.6 договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року не повідомлено відповідачів у справі про відступлення права вимоги новому кредитору, а тому відповідачі не знали та не могли знати про кредитора, якому слід погасити заборгованість.

16 квітня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

У порядку частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року оскаржується представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 лише в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2015 року по 01 грудня 2020 року вбачається, що станом на січень 2018 року заборгованість за опалення складала 11 873, 66 грн, а за гаряче водопостачання - 82 816, 82 грн, що складає 94 690,48 грн.

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою 01 лютого 2021 року, що підтверджується звітом про автоматизований розподіл по справі №754/1710/21 від 02 лютого 2021 року, копія якого наявна у матеріалах справи.

Разом з тим, суд приймає до уваги посилання сторони позивача на пункт 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки, визначені ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину з 12 березня 2020 року, і ними не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року. А відтак, строк позовної давності продовжується в силу дії статті 257 ЦПК України, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період з 01 березня 2017 року по 01 травня 2018 року підлягають задоволенню.

Із здійсненого судом розрахунку заборгованості за період з 01 березня 2017 року по 01 травня 2018 року вбачається, що заборгованість відповідачів з послуги з централізованого опалення у розмірі 4 651,97 грн та централізованого постачання гарячої води у розмірі 32 675,83 грн.

Окрім того, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення становить 6 735,40 грн, а заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 48 787,96 грн.

Відповідачами не надано доказів на спростування наявності вказаної заборгованості перед позивачем.

Також у відповідності положень статті 625 ЦК України з боржників на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу з 01 березня 2017 року до 01 травня 2018 року у розмірі 6 040,11 грн, 3% річних у розмірі 1 307 грн та інфляційна складова боргу з 01 травня 2018 року у розмірі 2 475 грн, 3% річних у розмірі 2 193,13 грн.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

11 жовтня 2018 року Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «Київтеплоенерго» (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київтеплоенерго» відступило право вимоги, КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору.

Відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 695,40 грн та 79 603,81 грн за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора споживачів, визначених у додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Відповідно до пункту 1.3 договору цесії кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та буд-які без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та додатку № 2 до договору цесії.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Судом також встановлено, що на виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про

житлово-комунальні послуги» та Правилами, чинними на час виникнення спірних правовідносин.

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно з частиною другою статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями частини другої статті 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до пункту 11 Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.м (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, проте останні своєчасно не сплачували кошти за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 січня 2021 року складає 55 616,24 грн, з яких заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 6 735,40 грн, заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 48 787,96 грн, заборгованість за житлово-комунальні послуги з обслуговування будинкового вузла комерційного обліку з постачання гарячої води у розмірі 50,97 грн, заборгованість за житлово-комунальні послуги з обслуговування будинкового вузла комерційного обліку з постачання теплової енергії у сумі 41,91 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості здійсненого за період з травня 2018 по листопад 2020 року.

Розрахунок заборгованості на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, було здійснено позивачем за тарифами, які закріплені Розпорядженнями КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована (перелік розпоряджень додається).

Крім того, позивач на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року прийняв право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 92 299,21 грн.

Наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення відповідачем не спростована.

Договір № 602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року у судовому порядку недійсним не визнавався.

Відповідачем ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2015 року по 01 грудня 2020 року вбачається, що станом на січень 2018 року заборгованість за опалення складала 11 873, 66 грн, а за гаряче водопостачання - 82 816, 82 грн, що складає 94 690,48 грн.

Позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою 01 лютого 2021 року.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга

статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№ 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Разом з тим, 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, який неодноразово продовжувався.

Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у тому числі статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за період до березня 2017 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів солідарно на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за період з 01 березня 2017 року по 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 4 651,97 грн та централізованого постачання гарячої води у розмірі 32 675,83 грн; за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 6 735,40 грн та послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 48 787,96 грн; інфляційну складову боргу за період з 01 березня 2017 року до 01 травня 2018 року у розмірі 6 040,11 грн, 3 % річних у розмірі 1 307 грн та інфляційну складова боргу з 01 травня 2018 року у розмірі 2 475 грн, 3 % річних у розмірі 2 193,13 грн.

Таким чином посилання апелянта на те, що позивачем не було надано суду першої інстанції та судом не досліджувались обставини, які б свідчили про поважність причин пропуску позовної давності для звернення до суду щодо стягнення заборгованості за період з 01 березня 2017 року по 01 травня 2018 року, а тому незастосування судом першої інстанції за заявою відповідача позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 01 березня 2017 року по 01 травня 2018 року, суперечить вимогам закону, спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог КП «Київтеплоенерго» частково.

Доводи скаржника про те, що залучення ОСОБА_1 як співвідповідача у справі не відповідає приписам статті 51 ЦПК України, оскільки із заявою про залучення співвідповідачів, у тому числі і ОСОБА_1 , позивач звернувся 27 вересня 2021 року, не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що, як установлено з матеріалів справи, станом на час звернення позивача до суду першої інстанції з позовної заявою у останнього були відсутні відомості про особу/осіб, яким належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач неодноразово подавав до суду клопотання про витребування даної інформації та після отримання інформації про зареєстрованих в указаній квартирі осіб подав позовну заяву в новій редакції, в якій визначив повне коло відповідачів, що відповідає вимогам статті 51 ЦПК України.

Також безпідставними є аргументи скаржника, що позивачем всупереч вимог пункту 3.6 договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року не повідомлено відповідачів у справі про відступлення права вимоги новому кредитору, а тому відповідачі не знали та не могли знати про кредитора, якому слід погасити заборгованість, оскільки неповідомлення позивачем про заміну стягувача жодним чином не перешкоджало відповідачам сплачувати заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги та така інформація була у публічному доступі.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про задоволення позову.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної скарги дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник