"09" вересня 2024 р. Справа № 363/3794/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Дьоміна О.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Вишгородська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

29.07.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява у якій позивачка, посилаючись на ст. ст. 71, 72, 163 ЖК України, просила суд: визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Так, ухвалою суду від 31.07.2024 року позовна заява ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням була залишена без руху. Позивачці надано для усунення зазначених в цій ухвалі суду недоліків строк тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, роз`яснено, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, заява буде повернута.

23.08.2024 року до суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено:

- копію витягу за №1007 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб;

- довідку про доходи позивачки;

- копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого позивачці доходу станом на 20.08.2024 року;

- позовну заяву у новій редакції та її копії для інших учасників справи, а саме у кількості п`яти штук для трьох відповідачів та для двох третіх осіб, в той час як для третьої особи Вишгородської міської ради - копію позовної заяви додано не було, як і не додано до копій позовних заяв копій всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, як того вимагає ст. 177 ЦПК України.

При цьому, залишаючи позовну заяву без руху, судом встановлено, що позивачкою, в порушення вимог ст. 177 ЦПК України, не долучено до позовної заяви копії позову та всіх документів, що додаються до нього, відповідно до кількості відповідачів, яких у справі позивачкою спочатку було зазначено троє, та двох третіх осіб, а потім позивачка спрямувала до суду нову позовну заяву, в якій до вказаних учасників додала ще одну третю особу Вишгородську міську раду.

Таким чином, звертаючись до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви позивачкою долучено до заяви позовну заяву у новій редакції, а також її копії відповідно до кількості учасників справи, однак не долучено копії всіх документів, що додаються до позову, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, як і не долучено копію позову для третьої особи Вишгородської міської ради, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України - до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо (ч. 3 ст. 177 ЦПК України).

Так, позивачкою спочатку було долучено до матеріалів справи клопотання про її звільнення від сплати судового збору, у зв`язку із скрутним матеріальним станом, позивачка посилалася на те, що єдиним джерелом доходу є виключно її пенсія.

Судом, залишаючи позов без руху, було зазначено, що позивачкою на обґрунтування клопотання про звільнення її від сплати судового збору додано лише довідку про розмір отримуваної нею пенсії за №3222 4924 1465 4216 за період з лютого 2024 року по липень 2024 року та індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 2011 по 2014 роки, при цьому не надано виписки (довідки) про наявність/відсутність інших доходів, відомостей про застраховану особу за 2023-2024 рік.

Подаючи до суду позовну заяву у новій редакції позивачкою не долучено до неї квитанції про сплату судового збору, як і не долучено клопотання про звільнення від його сплати, а надано лише довідку про доходи позивачки, за період з січня 2023 року по серпень 2024 рік 50 790 грн., копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого позивачці доходу в сумі 4150 грн., з а період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року, станом на 20.08.2024 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Таким чином, звертаючись до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору особа повинна надати докази в підтвердження своєї неплатоспроможності. Вказаною нормою Закону передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору. Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Суд звертає увагу, що обов`язок доведення існування обставин, що свідчать про скрутний матеріальний стан заявника для цілей відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони покладається саме на заявника.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд в своїй ухвалі від 25.10.2019 у справі №569/18206/17, де зазначив, що обставини, зазначені у клопотанні не є безумовною підставою для звільнення заявника від сплати судового збору або відстрочення його сплати, оскільки не підтверджують з достовірністю його скрутний матеріальний стан.

Таким чином, звертаючись до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви, позивачка не надала суду документа, що підтверджує сплату нею судового збору у встановлених порядку і розмірі, як і не додала до позовної заяви нової редакції клопотання про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору. При цьому в первинному клопотанні вона посилалася лише на те, що має єдине джерело існування пенсію, в той же час додала до уточненої позовної заяви відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого позивачці доходу в сумі 4150 грн., з а період з 1 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року, станом на 20.08.2024 року.

Таким чином позивачкою не усунені недоліки, зазначені в ухвалі суду від 31.07.2024 року, якою її позовна заява була залишена без руху.

Стаття 1 ЦПК України зазначає, що цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших, визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

При застосуванні тієї чи іншої норми процесуального права суд повинен виходити із комплексного та ґрунтовного аналізу норм права загалом.

Так, діючим ЦПК України чітко розмежовано стадії: відкриття провадження у справі, підготовче провадження, розгляд справи по суті, зупинення і закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо.

В даному випадку відкриття провадження у справі ще не відбулося, заява відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України була залишена без руху.

Відповідно до ст. 185 ч. 3 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, передбачено ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі зазначеного, заява в порядку ст. 185 ЦПК України підлягає поверненню позивачці, що в свою чергу жодним чином не є перешкодою у доступі до правосуддя, тобто не заважає їй повторно звернутися із відповідною позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Вважати позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням неподаною та повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачці, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя О.П. Дьоміна