Справа №751/3548/23
Провадження №2/751/335/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Шульга В.Л.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про зобов`язання не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з дітьми та передання дітей матері на постійне місце проживання,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, в якому просить: зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 жодних перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 на постійне місце проживання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 червня 2011 року був зареєстрований шлюб між позивачем і відповідачем, який 23 січня 2020 року було розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова у справі №751/8761/19.

Від цього шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пояснює, що станом на сьогоднішній день діти проживають разом з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач разом зі своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - в своєму житловому будинку, який їй дістався у спадок, за адресою АДРЕСА_2 .

Зазначає, що рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 листопада 2022 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, у справі № 751/7360/21 визначено місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак стверджує, що відповідач умисно перешкоджає у виконанні цього судового рішення, дітей до матері на постійне місце проживання не відпускає, у зв`язку з чим була подана заява до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області. Наразі, триває досудове розслідування.

Крім того, позивач зверталася до Чернігівської окружної прокуратури та Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради із заявами про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав в порядку ч. 2 ст. 170 Сімейного кодексу України.

Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради надало відповідь про відсутність підстав для відібрання дітей, а Чернігівська окружна прокуратура - про відсутність відповідних повноважень.

Таким чином, оскільки рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 24 листопада 2022 року не має зобов`язального характеру, що унеможливлює його примусове виконання за законом України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, позивач змушена звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 52).

28 вересня 2023 року відповідачем надано відзив на позовну заяву (а.с. 75-80), в якому просить відмовити позивачу у задоволенні у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду на судові рішення суду першої та апеляційної інстанції по цивільній справі №751/7361/21, ухвалою Верховного Суду від 29.05.2023 року відкрито касаційне провадження, а тому остаточне рішення по даній справі не прийнято. Також стверджує, що він не створював і створює перешкод дітям у спілкуванні і проживанні з позивачем, все завжди вирішували діти, бажають вони проживати з нею чи ні. Але, як і раніше, так і зараз останні не бажають, навіть в категоричні формі відмовляються проживати з матір`ю. В розмові з ними вони пояснюють, що бояться її, її погроз, оскільки налякані постійними зверненнями її до поліції; коли вони приходили до неї на побачення до додому, вона їх залишала самих, сама йшла по своїх справах; пояснювали, що вона ними не займається. Також вказує, що він піклується про своїх дітей, повністю їх утримує, піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток, забезпечує здобуття ними освіти, тому всі рішення по відношенню до дітей повинні прийматись з врахуванням їх інтересів.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 134).

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовні заяві. Також зазначила, що з березня 2024 року і на даний час син ОСОБА_8 проживає разом з нею, дочка ОСОБА_9 проживає разом з батьком. Вважала, що донька ОСОБА_9 також має проживати разом з нею, оскільки вони з відповідачем не знайдуть спільної мови з приводу виховання дитини.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали і його задоволенні просили відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Додатково відповідач вказав, що не заперечує щодо участі матері у вихованні дочки. Згоден спілкуватися нормально з матір`ю. Заперечував, щоб дитину силою забирали до матері.

Представник відповідача також зазначила, що не надано доказів вчинення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дочкою ОСОБА_9 , а син ОСОБА_8 на даний час проживає з позивачем. Також на даний час змінились обставини, батько піклується про дітей, сформувалась родина. Перешкоди були в минулому і можуть бути в майбутньому. Вважала, що передача дітей матері буде суперечити їх інтересам.

Представник третьої особи Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився. До суду від третьої особи надійшла заява, у якій просять розгляд справи провести без участі їх представника; просять прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей.

У судовому засіданні 21.03.2024 року в присутності представника Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради було вислухано думку дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 у судовому засіданні висловила бажання проживати лише з батьком. На запитання «Чому з батьком, а не з мамою?» - відповіді не надала та промовчала.

ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомив, що з березня місяця проживає разом з мамою. Також сказав, що хотів би проживати разом з мамою та татом, хотів би, щоб батьки примирились.

У судовому засіданні 02.04.2024 року допитано у якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 син позивачки від першого шлюбу, повідомив, що ОСОБА_12 з березня 2024 року і на даний час проживає разом з ним та мамою, він допомагає ОСОБА_12 робити уроки.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_13 дуже гарний батько, комунікабельний. Утримує дітей, у них гарна родина, діти завжди охайні. ОСОБА_8 не зловживає спиртними напоями.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_14 дуже гарна мама. Також свідок повідомила, що одного разу, коли вона була в гостях у позивачки, зі слів дитини ОСОБА_12 їй стало відомо про те, що тато пропонував йому гроші за те, щоб він залишився проживати разом з ним.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, думку дітей, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2022 року по справі №751/7360/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визначення місця проживання дітей з матір`ю задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20-24).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 28 березня 2023 року та Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 20213 року рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2022 року залишено без змін (а.с. 29-42, 100-108).

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним (ч. 4 ст. 159 СК України).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія А, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

В §47 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 9948/06 у справі «Савіни проти України» Суд повторив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає разом з позивачем лише з березня 2024 року, а ОСОБА_6 і на даний час проживає разом з відповідачем, що не заперечується сторонами по справі та підтверджується показами допитаних судом свідків, при цьому є таке, що набрало 28 березня 2023 року законної сили рішення суду про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю, при цьому рішення суду від 24.11.2022 року не має зобов`язального характеру, що унеможливлює його примусове виконання за Законом України «Про виконавче провадження», а тому з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд приходить до висновку, що позов у частині зобов`язання відповідача не чинити позивачу жодних перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми підлягає задоволенню.

У свою чергу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача передати позивачу на постійне місце проживання дітей з тих підстав, що ОСОБА_5 на даний час вже проживає разом за матір`ю, а ОСОБА_6 висловилась проти проживання разом з матір`ю, її думку та позицію суд вважає послідовною, оскільки це також підтверджується інформацією про діагностичне обстеження дітей від 16.05.2024 №2539 (а.с. 163) і суд вважає, що зобов`язання батька передати доньку матері у примусовому порядку може зашкодити якнайкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 1073,60 грн.

Відповідно статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір №б/н про надання правової допомоги від 28.04.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Міжнародний правовий захист» в особі адвоката Вольфовського С.О. (а.с. 6-7), і квитанцію до прибуткового касового ордеру (а.с. 8), відповідно до яких сплачено 4500 грн. за надану правничу допомогу.

Враховуючи понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також складність справи, загальний порядок її розгляду, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання таких робіт, принцип розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4500 грн. документально підтверджених витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 жодних перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн., а всього 5573 (п`ять тисяч п`ятсот сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко