Дата документу 16.08.2024Справа № 645/900/20
Провадження № 2/554/1138/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Рябченко В.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Полтави цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібний Д.І., про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

18.02.2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «ГЕФЕСТ»», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та стягнення набутих відповідачем коштів.

В обґрунтування позову посилається на те, що 11.02.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 6/4/33/2008/840-К/65.Згідно умов вказаного кредитного договору (п.1.1) ВАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 кредит в сумі 47000 доларів США на умовах визначених договором № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року.

04.02.2011 року, у зв`язку з проведенням державної реєстрації статуту в новій редакції найменування ВАТ «Комерційний банк «Надра» змінено на ПАТ «Комерційний банк «Надра».

Умовами вказаного кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року було визначено:

відсотки за користування кредитом в розмірі 14,49% річних;

плата за управління кредитом 0.10% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, щомісячно;

строк кредитування до 09.02.2018 року.

Відповідно до п. 3.3.2 визначено суму мінімального платежу 784,09 доларів США. Пунктами 3.3.3 та 3.3.4 визначено термін внесення чергового платежу 09 число поточного місяця та кінцевий термін повернення кредиту 09.02.2018 року.

Кредитним договором № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року також встановлено відповідальність позивача, а саме:

- П.5.1 у разу прострочення позичальником строку виплати мінімального необхідного платежу позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості;

- П.5.2 у разі порушення Позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору у розмірі 10% від суми кредиту визначеної у п. 1.1 договору.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року встановлено, що в якості забезпечення кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій позивач (майновий поручитель) укладає з банком договір іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 68,9 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м. в день укладення вказаного кредитного договору.

Таким чином сторони підписанням даного кредитного договору дійшли згоди, щодо всіх його істотних умов в редакції від 11.02.2008 року.

На забезпечення кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 6/4/33/2008980-І/64, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібним Д.І. за № 383 та на підставі договору іпотеки було накладено заборону відчуження кв. АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що договір іпотеки не містить ідентифікації предмету іпотеки, а саме не зазначено місто/село/селище міського типу, що є порушенням ст. 18 ЗУ «Про іпотеку».

17.08.2010 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року, якими суттєво було змінено істотні умови вказаного кредитного договору, а саме:

Пунктом 1.1.1 додаткової угоди позичальнику протягом 6 місяців з вересня 2010 року по лютий 2011 року надається відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається з додатку (графіку) до даного договору;

Пунктом 1.1.2 визначено, що з березня 2011 року позичальник сплачує:

суму в розмірі відстрочених протягом зазначеного в п.1.1.1 договору періоду платежів згідно додатку (графіку) до даного договору;

комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0.75% від суми залишку по Кредиту розрахованої на день сплати;

суму в розмірі нарахованих та несплачених до зазначеного в п. 1.1.1 договору періоду платежу згідно додатку (графіку) до даного договору;

необхідний платіж у повному обсязі згідно додатку (графіку) до даного договору до кінцевого терміну повернення кредиту, встановленого в п. 1.1. договору.

Крім того, п. 2.2 додаткової угоди № 1 було суттєво змінено черговість погашення заборгованості від вказаної черговості в п. 3.5 кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року.

Також додатковою угодою № 1 від 17.08.2010 року до вказаного кредитного договору передбачено, що ОСОБА_2 передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що суттєві умови кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 в редакції від 11.02.2008 року та кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року з урахуванням додаткової угоди № 1 і додатної угоди № 2 від 17.08.2010 року є значно різними.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що до істотних умов договору іпотеки також відноситься зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання. При цьому, оскаржуваний договір іпотеки від 11.02.2008 року пов`язаний лише з істотними умовами кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 в редакції від 11.02.2008 року, до похідного від нього договору іпотеки № 6/4/33/2008980-І/64 від 11.02.2008 року мали бути також внесені зміни посвідчені нотаріально, щодо змінених істотних умов кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 в редакції від 11.02.2008 року.

Позивач вважає, що в оскаржуваному договорі іпотеки відсутні дві з чотирьох істотних умов, наявність яких визначена ЗУ «Про іпотеку» обов`язковими.

У зв`язку з викладеним позивач прохає визнати недійсним договір іпотеки № 6/4/33/2008980-І/64 від 11.02.2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусовм Харківського міського нотаріального округу Погрібним Д.І. 11.02.2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 383.

21.02.2020 року ухвалою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

26.05.2021 року ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова замінено сторону відповідача по даній цивільній справі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», у зв`язку з переходом до Товариства з обмеженою відповідальністю Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» права вимоги по кредитному договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року, укладеному між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк» «Надра» та ОСОБА_2 ; по Договору іпотеки № 6/4/33/2008980-І/64 від 11.02.2008 укладеному між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк» «Надра» та ОСОБА_2 .

18.01.2022 року від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» надійшли пояснення по справі в яких останній заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість та сплив строку позовної давності на оскарження договору іпотеки.

11.01.2023 року відповідно до розпорядження Верховного суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищевказана справа надійшла до Октябрського районного суду м. Полтави

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана цивільна справа розподілена на суддю Тімошенко Н.В.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Тімошенко Н.В. від 27.01.2023 року прийнято дану цивільні справу до провадження та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження.

16.05.2024 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Тімошенко Н.В. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, прохав відмовити у його задоволенні та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 250,00 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.).

Третя особа в судове засідання не з`явилась. Про слухання справи повідомлялась належним чином. Заперечення щодо позову не надавала.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що 11.02.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 6/4/33/2008/840-К/65.Згідно умов вказаного кредитного договору (п.1.1) ВАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 кредит в сумі 47000 доларів США на умовах визначених договором № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року.

Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки.

Умовами вказаного кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року визначено: відсотки за користування кредитом в розмірі 14,49% річних; плата за управління кредитом 0.10% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, щомісячно; строк кредитування до 09.02.2018 року.

Відповідно до п. 3.3.2 визначено суму мінімального платежу 784,09 доларів США. Пунктами 3.3.3 та 3.3.4 визначено термін внесення чергового платежу 09 число поточного місяця та кінцевий термін повернення кредиту 09.02.2018 року.

Кредитним договором № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року також встановлено відповідальність позивача, а саме:

- П.5.1 у разу прострочення позичальником строку виплати мінімального необхідного платежу позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості;

- П.5.2 у разі порушення Позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору у розмірі 10% від суми кредиту визначеної у п. 1.1 договору.

17.08.2010 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» було укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року.

На забезпечення кредитного договору № 6/4/33/2008/840-К/65 від 11.02.2008 року між ВАТ КБ «Надра та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 6/4/33/2008980-І/64, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібним Д.І. за № 383 та на підставі договору іпотеки було накладено заборону відчуження кв. АДРЕСА_1 .

Вбачається, що у даній справі, оспорюваний договір іпотеки підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

На момент укладення договору позивачка не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3,5,6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до ч.1,2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 129 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи визнається недійсним.

Роз`ясненнями, викладеними в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що відповідно до ст. ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості .У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК України) .

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вбачається, що у даній справі, оспорюваний договір іпотеки підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Вбачається, що позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення», а також, що іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення суми, на яку має бути застрахований предмет іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір іпотеки №6/4/33/2008/980-I/64 від 11.02.2008р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібним Д.І. за №383 містить опис предмету іпотеки достатній для його ідентифікації, саме:

розділ Договору іпотеки «Визначення термінів» містить інформацію про «Предмет іпотеки», яким є нерухоме майно трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 68,9 кв.м, житловою площею 44,8 кв.м;

п.2.1.2. Договору іпотеки, зазначено, що Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і належить йому на підставі Договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кірія Ю.О. 06.08.2007 за реєстровим №376, зареєстроване КП «Харківського міського бюро технічної інвентаризації» 21.08.2007 за №19740774, номер запису В-29562 в книзі №1.

Відповідно до п.3.10. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, який діяв на дату набуття права власності на Предмет іпотеки та на дату укладення Договору іпотеки, одночасно з прийняттям рішення про держану реєстрацію прав, реєстратор БТІ вносить запис до відповідного розділу Реєстру права. На кожний об`єкт права щодо якого підлягають державній реєстрації та право власності на який заявлено вперше реєстратор одночасно з внесенням запису до відповідного Розділу прав присвоює реєстраційний номер такому об`єкту, який залишається незмінним протягом усього часу його існування.

Таким чином договір іпотеки містить адресу предмету іпотеки, дані правовстановлюючого документу на підставі якого предмет іпотеки належить іпотекодавцеві, а також реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна, який є унікальним та незмінним, а також додаткові ідентифікатори предмету іпотеки, такі як площа квартири.

Позивач звернувшись до банку з метою отримання кредиту, в забезпечення виконання зобов`язання надав квартиру відносно якої надав банку та нотаріусу всі необхідні документи для укладення Договору іпотеки, що є доказом волевиявлення позивача передати саме квартиру в м. Харкові, а не в іншому місті.

Для визначення вартості предмету іпотеки, позивач звернувся до суб`єкту оціночної діяльності, який на замовлення позивача провів оцінку, й останній надав її нотаріусу та банку для зазначення її в договорі іпотеки (п.1.2.).

Згідно Договору іпотеки зазначено, що нотаріус перевірив належність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином сторони договору іпотеки чітко розуміли, що є предметом іпотеки і зокрема, позивач, бажала передати саме дану квартиру в іпотеку, оскільки іншої квартири з такою адресою в іншому місті, у позивача немає.

17.08.2010 року позивач укладаючи додаткову угоду №1 до Кредитного договору, підтвердила той факт, що вона чітко розуміє, що є предметом іпотеки, а саме квартира в місті Харкові (п.1.3. Додаткової угоди №1).

Відповідно до п.3.1.5. договору іпотеки та п.1.4. Кредитного договору, ОСОБА_2 зобов`язана застрахувати предмет іпотеки на користь іпотекодержателя (банку), що і зроблено позивачем, який згідно договору добровільного страхування, застрахував на користь банку, квартиру АДРЕСА_1 , на підставі Договору іпотеки №6/4/33/2008/980-I/64 від 11.02.2008 та Кредитного договору №6/4/33/2008/980-к/64 від 11.02.2008.

Протягом користування кредитними коштами та перебування в іпотеки квартири, представниками кредитора разом з позивачем проводився огляд Предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

З матеріалі справи вбачається, що в день укладення та посвідчення договору іпотеки, колишній чоловік позивачки, надав їй нотаріально посвідчену згоду на передачу квартири АДРЕСА_1 , в іпотеку. Заява зареєстрована за №385.

Таким чином договір іпотеки містить ідентифікацію предмету іпотеки, а дії позивача підтверджують, що він розуміє, що є предметом іпотеки.

Крім цього, з аналізу договору іпотеки, а саме розділу «Визначення термінів» надано визначення терміну «Зобов`язання» в якому зафіксовано істотні умови Кредитного договору та відображено зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання.

Договір іпотеки повністю відповідає вимогам закону, який регулює його укладення та виконання, а позивачем не зазначено законну підставу його недійсності.

Власне бажання представника позивача, укладати до договорів іпотеки додаткові угоди через зміну основного зобов`язання, законом не передбачено, а тому не є обов`язком кредитора.

Більше того, позивач є і позичальником і іпотекодавцем в одній особі, а тому змінюючи основне зобов`язання, такій особі, як іпотекодавець відомо про його зміну.

Відтак позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні договору іпотеки, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які б мали наслідком визнання договору іпотеки недійсними.

Що стосується доводів представника відповідача про сплив строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

Оскільки про наявність підставі на які посилається позивач, стали йому відомі саме в момент підписання оскаржуваного правочину 11.02.2008р., тому строк позовної давності закінчується 11.02.2011р., при цьому позивач звернувся до суду лише 18.02.2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Разом із тим, відповідно до постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

У справі, яка розглядається, з підстав що наведені вище, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стаття 59 Конституції України закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 (справа № 379/1418/18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ «ФК «Гефест» та Адвокатським бюро «Остащенко» укладено Договір №16 від 15.06.2020р. про надання правової допомоги.

Згідно Додаткової угоди №4 від 28.12.2021р. розмір гонорару адвокату адвокатського бюро, склав 1 500,00 гривень за годину роботи.

Відповідно до розрахунку ТОВ «ФК «Гефест» надані наступні послуги адвоката склали 29 250 грн.

Таким чином витрати ТОВ «ФК «Гефест» на професійну правничу допомогу в справі №645/900/20, склали 29 250,00 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.).

Згідно положень Додаткової угоди №4 від 28.12.2021р. до Договору №16 від 15.06.2020 про надання правової допомоги, оплата гонорару адвоката АБ «Остащенко» здійснюється ТОВ «ФК «Гефест» після набрання законної сили рішення по справі №645/900/20.

Згідно Акту виконаних робіт від 11.01.2022р., правова допомога Адвокатським бюро надана ТОВ «ФК «Гефест» в повному обсязі.

Судові витрати підлягають відшкодуванні й ті які поніс учасник справи та ті які очікує понести (п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України), дана позиція підтверджена та викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021р. в справі №280/2635/20 «25. Судова колегія зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.».

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду №648/1102/19 від 12.02.2020 «Колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).».

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, суд при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи, як складність даної справи, участь представника відповідача у судових засіданнях, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Гефест» витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді у розмірі 29250 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 16,203,215,230,231 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 76-81, ч. 6 ст. 82, ст. ст. 89, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,-

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібний Д.І., про визнання договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 250,00 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.).

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», м. Київ, вул. Брановицького Ігоря, буд. 3, ;

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібний Д.І. м. Харків, вул. Шевченко 173.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення проголошено 16.08.2024 року.

Суддя Н.В.Тімошенко