Справа №481/1070/24 пров. №2/478/233/2024
У х в а л а

про відмову у відкритті провадження у справі

12 липня 2024 року Суддя Казанківського районного суду Миколаївської області Сябренко І.П. ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до голови Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ Світлани Іванівни про відшкодування шкоди,

В с т а н о в и в:

24 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовною заявою до голови Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що суддею Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ С.І. було винесено рішення про накладення на нього адміністративного штрафу в сумі 400 грн, за фактом викрадення баночки ікри з магазину «АТБ». Під час розгляду справи суддя Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ С.І. допустила низку процесуальних порушень, зокрема: у судове засідання не було викликано та допитано свідків, які були очевидцями даної події та поліцейські, які безпосередньо відбирали у нього письмові пояснення; у судовому засіданні не було досліджено відеозапис з камери спостереження магазину та судом не було витребувано, як він вважає, самий головний доказ це акт нестачі викраденої ікри з магазину «АТБ», яку він не викрадав, але вимушений був через погрози охорони магазину сплатити до каси магазину 193 грн. Вважає, що внаслідок винесення суддею Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ С.І. незаконного рішення йому було завдано моральні збитки на суму 1000000 грн.

Посилаючись на зазначені вище обставини, просив визнати незаконним притягнення його до відповідальності (засудження) та стягнути з відповідача моральну шкоду, в розмірі 1000000 грн.

Розпорядженням В.о. голови Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 червня 2024 року матеріали цивільної справи №481/1070/24 (провадження №2/481/307/24-ц), в порядку ч.6 ст.31 ЦПК України, було передано до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 03 липня 2024 року визначено підсудність розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до голови Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ С.І. про відшкодування шкоди Казанківському районному суду Миколаївської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2024 року справу розподіллено судді Казанківського районного суду Миколаївської області Сябренко І.П.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу такого висновку.

Предметом позову у даній справі є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 суддею внаслідок прийняття рішення про притягнення його до відповідальності.

Суд звертає увагу на те, що закони України не передбачають можливість розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду, вчинених під час розгляду ним справи, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи. І хоча позивач не заявляє вимогу про визнання протиправними дій судді-відповідача, вважаючи таку протиправність підставою позову, суд зауважує, що вирішення заявленої до судді-відповідача вимоги про відшкодування ним шкоди, завданих протиправними, на думку позивача, діями судді при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності, передбачатиме оцінку таких дій, що є втручанням у здійснення правосуддя суддею-відповідачем (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п.61 її постанови від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц і в п.22 постанови від 21 серпня 2019 року у справі №761/35803/16-ц).

Згідно ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. А відповідно до частини другої вказаної статті юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (ч.ч.1, 3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можна оскаржити до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). (див., наприклад, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц (п.п.62-65), від 13 березня 2019 року у справі №462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі №295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі №761/35803/16-ц (п.п.24-26)).

Засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави пункт 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року).

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивач ОСОБА_1 має намір притягнути суддю Новобузького районного суду Миколаївської області, Консультативна рада європейських суддів вважає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Крім того, відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі здійснення правосуддя, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 27 березня 2019 року у справі №711/2652/17). Якщо на підставі рішення суду за таким позовом держава мала виплатити стороні відшкодування через помилку, допущену у здійсненні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання позову (див. також: пункт 37 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 636/5534/15).

Суд вважає, що такий підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

За змістом пункту 19 Великої хартії суддів (Основоположних принципів) у кожній державі закон чи фундаментальна хартія суддів повинні визначати неналежну поведінку, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність та відкриття дисциплінарного провадження щодо судді.

Тобто, за наявності для цього підстав і у визначеному законом порядку суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відповідну неналежну поведінку.

З огляду на наведені вище аргументи суд вважає, що позовна вимога про визнання незаконним притягнення до відповідальності за викрадення майна не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 не обґрунтував ці вимоги жодними приписами норм ЦК України, а лише мотивував тим, що внаслідок незаконного притягнення його відповідачем до відповідальності йому було завдано моральної шкоди.

Стаття 1176 ЦК України закріплює приписи про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю спеціальних суб`єктів, зокрема, суду. Тому приписи ст.1176 ЦК України є спеціальними щодо приписів ст.ст.22, 23, 1166 і 1167 цього кодексу та визначають випадки, в яких може бути заявлена позовна вимога про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Шкода, завдана, зокрема, фізичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (ч.5 ст.1176 ЦК України)

Отже, позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених ст.1176 ЦК України.

Враховуючи вище викладене, оскільки позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві необґрунтовано зміст позовних вимог, тобто спосіб (способи) захисту прав, який не суперечить закону і який він просить суд визначити у рішенні, щодо відшкодування шкоди внаслідок його незаконного засудження, а зводиться лише до оскарження процесуальних дій судді під час здійснення правосуддя, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в такому формулюванні не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, оскільки дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Виходячи з наведеного, керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя

П о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до голови Новобузького районного суду Миколаївської області Вжещ Світлани Іванівни про відшкодування шкоди.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Дата складення ухвали - 12.07.2024 року.

Суддя І.П. Сябренко