Справа № 367/5115/20
Провадження №2/367/643/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Кухленка Д.С.,

при секретарі Шаповала О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та встановлення порядку користування житловим будинком,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та встановлення порядку користування житловим будинком.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1992р., актовий запис №215 згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 29.08.1992р. Даний шлюб був розірваний згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №2-1020/03 від 11.12.2003р, що підтверджується випискою з даного рішення. 21 липня 2020р. Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внесено актовий запис №52 про розірвання даного шлюбу.

Зазначила, що від шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 06.04.1993р.) і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 29.10.2009р.)

Вказала, що в період шлюбу позивачем та відповідачем було набуто наступне спірне майно:

- житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,3 кв.м, житловою площею 43,9кв.м. (надалі іменований «житловий будинок») відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 18 листопада 2017р., посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Легкою Галиною Іванівною, реєстровий номер 3864 (надалі іменований «договір купівлі-продажу житлового будинку»). Житловий будинок був придбаний за 298 183,00 грн. (п.4. Договору купівлі-продажу житлового будинку);

- земельна ділянка кадастровий номер :01:044:0057, площа 0,0167 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі іменована «земельна ділянка») відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 листопада 2017р., посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Легкою Галиною Іванівною, реєстровий номер 3867 (надалі іменований «договір купівлі-продажу земельної ділянки»). Земельна ділянка була придбана за 66 574,00 грн. (п.2.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки). За спільною згодою сторін, право власності на земельну ділянку і житловий будинок було зареєстровано за Відповідачем, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- легковий автомобіль ГАЗ 2410, 1989р.в., номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстрований за відповідачем 07.04.2012р., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 від 11.03.2020р.;

- легковий автомобіль MERCEDES-BENZ Е 220, 1999р.в., номерний знак НОМЕР_5 , який зареєстрований за відповідачем 27.12.2019р., що підтверджується інформацією з сайта «Opendatabot».

Позивач вказує, що оскільки житловий будинок, земельна ділянка, транспортні засоби були придбані в інтересах сім`ї ОСОБА_2 , за спільні кошти та сумісними силами подружжя, отже є спільною сумісною власністю позивач і відповідача.

Вважає, що є підставою для відступлення від засад рівності часток позивача і відповідача у праві власності на спільне майно, оскільки фінансовий тягар щодо утримання житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований вказаний житловий будинок, постійно, ще до окремого ведення господарства з відповідачем, знаходиться на позивачеві, відповідач протягом тривалого періоду 2015 - 2019рр. мав нестабільний дохід, через часту зміну роботи (через кожні 2-4 місяці), що підтверджується його трудовою книжкою, не дбав належним чином про матеріальне забезпечення сім`ї. Позивач сплачувала і сплачує щомісяця комунальні послуги (водопостачання, газопостачання, електроенергії, обслуговування), загальний розмір яких в середньому становить 5500,00 грн., що підтверджується випискою по витратам по картці Позивача за період 01.01.2020р.-29.07.2020р., наданої АТ КБ «Приватбанк» № JBM750C5UOAP3BHF від 29.07.2020р.; та постійно опікується облаштуванням та утриманням спільного житла.

Також зазначила, що відповідач практично не приймає участі у вихованні, піклуванні та фінансовому забезпеченні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син фактично проживає з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні.

Додала, що повнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її нареченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , теж проживають у спірному житловому будинку, оскільки не мають окремого житла.

Зазначила також, що оскільки домовленості щодо присудження грошової компенсації одному з подружжя між позивачем і відповідачем не досягнуто, позивач вважає, що спірні транспортні засоби слід залишити у спільній сумісній власності позивача і відповідача, визнавши їх ідеальні частки власності в цьому майні. Враховуючи передусім інтереси неповнолітнього сина, які переважають над інтересами батьків, та для забезпечення прав та інтересів їх дітей у майбутньому, позивач вважає, що її ідеальна частка у праві власності на спільне майно повинна бути збільшена до 2/3, що становить 66,67% - розрахунок: 2 частини х 100% / 3 частини. А також визнано право власності позивача на 2/3 частини житлового будинку, 2/3 земельної ділянки, 2/3 частини легкового автомобіля ГАЗ 2410, 2/3 частини легкового автомобіля MERCEDES-BENZ Е 220.

Крім того пояснила, що відповідно до проведеної технічної інвентаризації встановлено, що спірний житловий будинок не може бути поділений на окремі об`єкти житлової нерухомості у зв`язку з відсутністю окремих виходів та неможливістю облаштування окремих систем комунікацій (Висновок щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомості №31/07 від 31.07.2020р.).

Позивач пропонує затвердити наступний порядок користування спірним житловим будинком між Позивачем і Відповідачем: у користуванні позивача (з урахуванням сина та доньки): житлові кімнати: (2-7) площею 11,8 кв. м., (2-8) площею 10,5 кв. м., (2-10) площею 13,5 кв.м., розташовані на другому поверху житлового будинку (літ. «А»); у користуванні відповідача житлова кімната: (1-5) площею 8,1 кв.м, розташована на першому поверху житлового будинку (літ. «А»); у спільному користуванні позивача, сина, доньки і відповідача: кухня-їдальня (1-3) площею 25,6 кв.м., два санвузла: на першому поверху (1-4) площею 4,5 кв.м., на другому поверху (2-9) площею 3,5 кв.м., два коридори: на першому поверху ((1-1) площею 8,5 кв.м., на другому поверху (2-6) площею 9,2 кв.м., комора на першому поверху (1-2) площею 2,1 кв.м.

На підставі вищевикладеного, просила суд, визнати житловий будинок загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 43,9 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і здійснити його поділ. Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 2/3 частини житлового будинку загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 43,9 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати земельну ділянку площа 0,0167га, кадастровий номер :01:044:0057, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і здійснити її поділ. Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 2/3 частини земельної ділянки площа 0,0167га, кадастровий номер :01:044:0057, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати легковий автомобіль ГАЗ 2410, 1989р.в., номерний знак НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і здійснити його поділ. Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 2/3 частини легкового автомобіля ГАЗ 2410, 1989 р.в., номерний знак НОМЕР_3 . Визнати легковий автомобіль MERCEDES-BENZ Е 220, 1999 р.в., номерний знак НОМЕР_6 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і здійснити його поділ. Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 2/3 частини легкового автомобіля MERCEDES-BENZ Е 220, 1999р.в., номерний знак НОМЕР_5 . В порядку спільної часткової власності встановити між співвласниками житлового будинку загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 43,9 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 (2/3 частини спільної часткової власності) та ОСОБА_2 (1/3 частини спільної часткової власності) наступний порядок користування даним житловим будинком згідно з розмірами належних їм часток у праві спільної часткової власності: надати у користування ОСОБА_1 : житлові кімнати: (2-7) площею 11,8 кв. м., (2-8) площею 10,5 кв. м., (2-10) площею 13,5 кв.м., розташовані на другому поверсі житлового будинку (літ.»А»); надати у користування ОСОБА_2 : житлова кімната: (1-5) площею 8,1 кв.м, розташована на першому поверсі житлового будинку (літ. «А»). Залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : кухня-їдальня (1-3) площею 25,6 кв.м., два санвузла: на першому поверсі (1-4) площею 4,5 кв.м., на другому поверсі (2-9) площею 3,5 кв.м., два коридори: на першому поверху ((1-1) площею 8,5 кв.м., на другому поверху (2-6) площею 9,2 кв.м., комора на першому поверху (1-2) площею 2,1 кв.м. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 7 733 грн. (сім тисяч сімсот тридцять три) грн. 50 коп.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2020 року ОСОБА_7 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

18.02.2021 через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Цимбал Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не погоджується з вимогами, викладеними в позові; шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний 11 січня 2003 року. Пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати відповідача, ОСОБА_8 , 1942 року народження. 06 листопада 2017 року відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:042:0207), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . 18 листопада 2017 року відповідач продав успадковану земельну ділянку за ціною 371443,00 гривні (триста сімдесят одна тисяча чотириста сорок три гривні) та того ж дня придбав за договорами купівлі-продажу житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 298183,00 гривні (двісті дев`яносто вісім тисяч сто вісімдесят три гривні), та земельну ділянку кадастровий номер: :01:044:0057, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 66574,00 гривні (шістдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривні), що в сумі становить 364757,00 гривень (триста шістдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят сім гривень). Таким чином, спірні житловий будинок та земельна ділянка придбані відповідачем за особисті кошти відповідача та не є і не можуть бути спільним сумісним майном, а отже не підлягають поділу. Зазначила, що позивач ніде не працювала та не мала самостійного доходу, натомість відповідач був працевлаштований, отримував самостійний дохід та сплачував податки, що підтверджується довідкою № 1708/Н/10-36-56-08 від 25 січня 2021 року про відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Відповідач добровільно надавав позивачеві кошти на утримання сина, а той факт, що позивач не зверталась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільного сина, лише підтверджує зазначене вище. Відповідач не чинить перешкод позивачу, як матерії його дітей, проживати у спірному будинку. Також зазначила, що донька сторін вже повнолітня, може та повинна самостійно себе утримувати, а отже, у батьків відсутній обов`язок утримувати її. Тому посилання позивача на факт проживання повнолітньої доньки в спірному будинку, як на одну з підстав для відступлення від засад рівності часток під час поділу майна подружжя, є безпідставними та не заслуговують на увагу. Вказала, що доданий до позовної заяви висновок щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна № 31/07 від 31.07.2020 року, виданого ТОВ «БТІ Плюс», є недостовірним та недостатнім доказом.

У зв`язку із вищевикладеним, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному розмірі; стягнути з позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , судові витрати відповідача.

16.03.2021 року від представника позивача- адвоката Захаревської Н.П. надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що 21.07.2020р. була проведена державна реєстрація розірвання шлюбу між Позивачем і Відповідачем та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_8 від 06.08.2020р. (міститься в матеріалах справи). Вказує, що відповідно до п.6.3. Договору купівлі-продажу земельної ділянки і ч.2 п.8 Договору купівлі-продажу житлового будинку зазначено, що придбання земельної ділянки і житлового будинку підтверджується згодою дружини Відповідача - ОСОБА_1 згідно з її заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Легкою Г.І. реєстровий № 3860. Таким чином, Позивач вважає, що спірний житловий будинок і спірна земельна ділянка були придбані в інтересах сім`ї ОСОБА_9 , за спільні кошти та сумісними силами подружжя, отже є спільною сумісною власністю Позивач і Відповідача. Зазначає, що твердження Відповідача про його стабільний дохід є сумнівним та спростовується довідкою № 1708/Н/10-36-56-08 від 25.01.2021р. про суми виплачених доходів та утриманих податків Відповідача та його трудовою книжкою. Відповідач також не підтверджує жодним доказом свої ствердження, що він забезпечував доньку матеріально, дбав про її здоров`я та всебічний розвиток. Також зазначає, що виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України, відповідач не надав належних, достатніх та відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог Позивача.

31.03.2021 через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Цимбал Н.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що позивач не надає жодних доказів на підтвердження періодів отримання таких доходів та їх розміру, проте, в той же час, ставить під сумнів докази, надані відповідачем на підтвердження свого офіційного доходу. Вказали, що відповідач забезпечував більшу частину потреб у продуктах харчування саме за рахунок городини, вирощеної батьками відповідача. Крім того, проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач певний період на присадибній ділянці вирощував курей, кролів. Отже, коштів, які отримував відповідач було цілком достатньо «для повноцінного та належного утримання як побуту, так і потреб членів сім`ї». В той же час, якщо вірити твердженням позивача про недостатність коштів, отримуваних відповідачем, та врахувати, що доходи, які нібито отримувала позивач неофіційно, не підтверджені жодним чином, і знову ж таки не відомо чи використовувала позивач ці гіпотетичні кошти на потреби сім`ї, стає абсолютно не зрозумілим за рахунок яких доходів сторони змогли придбати житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 364757,00 гривень (триста шістдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят сім гривень), адже позивач стверджує, що житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано саме за спільні кошти сторін.

Крім того, вказали щодо висновку щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна № 31/07 від 31.07.2020 року, виданого ТОВ «БТІ Плюс» (а.с. 87) вважають посилання позивача на неможливість поділу спірного житлового будинку у зв`язку з відсутністю окремих виходів та неможливістю облаштування окремих систем комунікацій,безпідставними, необґрунтованими, такими, що вводять суд в оману, та не заслуговують на увагу. Вказали, що згідно ст. 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 рок № 186). технічна інвентаризація - комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) та обов`язковим внесенням відомостей про об`єкт нерухомого майна до Реєстру об`єктів нерухомого майна (після створення цього Реєстру). В той же час. згідно п. 5.1 розділу II Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5). одним з основних завдань будівельно-технічної експертизи є визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна. Тобто, доданий до позовної заяви висновок щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна № 31/07 від 31.07.2020 року, виданого ТОВ «БТІ Плюс», є недостовірним та недостатнім доказом. В зв`язку з чим просять відмовити в задоволені позовних вимог у повному розмірі та стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 25 червня 2021 року ОСОБА_7 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

13.10.2021 вказану позову заяву було передано в провадження судді Линника В.Я. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

10.04.2023 вказану позову заяву було передано в провадження судді Кухленка Д.С. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кухленка Д.С. від 11 квітня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суд не повідомили. Від представника позивача адвоката Чеховської Д.Р. надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суд не повідомили. Від представника позивача адвоката Цимбал Н.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, в задоволені позову просять відмовити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що мати (позивач) постійно піклувалася за дітьми, працювала на різних роботах, здійснювала комунальні платежі, а батько (відповідач) постійно змінював роботу, і не дуже гарно ставився до матері (позивачки). Коли був придбаний будинок сімї Шкарівських їй не відомо.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що познайомилася із позивачем коли працювала на ринку. Зазначила, що позивач постійно працювала, а відповідач застосовував фізичну силу стосовно неї, шантажував донькою. За які кошти був придбаний будинок, їй не відомо. Позивач відкладала кошти, свідку невідомо чи розірваний шлюб між сторонами, однак вони жили разом із відповідачем.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що на протязі 23 років відповідач працював водієм, далекобійником, дружина його не працювала. Повідомила, що в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 не бачила. Позивач сама говорила, що ніде не працює, а також що хоче піти від відповідача. Дочка сторін росла разом із батьком. Конфліктів між позивачем та відповідачем не бачила.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що з дитинства знайомий з відповідачем. Позивач розлучилася з відповідачем років 20 тому, залишивши дитину на утримання відповідача. Позивач ніколи не працювала. Зазначив, що старий будинок по АДРЕСА_3 продали і купили новий. Дітям готувала їсти мати відповідача. Також повідомив, що не бачив, щоб відповідач застосовував фізичну силу щодо позивача.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 29 серпня 1992 року, шлюб зареєстрований м/в РАЦС м. Ірпеня Київської області, про що 29 серпня 1992 року зроблено актовий запис за № 215, та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_9 від 29.08.1992. (а.с.13)

Також встановлено, що від шлюбу сторони мають спільних дітей: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 06.04.1993р., виданого Відділом ЗАГС Ірпінського виконкому Київської обл., і сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються свідоцтвом про народження серія НОМЕР_10 від 29.10.2009р., виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області.(а.с.25, 28)

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_11 , виданого 06 серпня 2020 року Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що 21 липня 2020 року складено відповідний актовий запис №52. (а.с.17)

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули спільне майно, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,3 кв.м, житловою площею 43,9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 18 листопада 2017р., посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Легкою Галиною Іванівною, реєстровий номер 3864, таВитягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації власності № 104272190 від 18.11.2017 зареєстровано право власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 109 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,3кв.м, житловою площею 43,9 кв.м. (а.с.29, 32);

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 листопада 2017р., посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Легкою Галиною Іванівною, реєстровий номер 3867, за відповідачем було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:044:0057, площа 0,0167 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за 66 574,00 грн. (п.2.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації власності № 104272306 від 18.11.2017.(а.с.30-34).

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , легковий автомобіль ГАЗ 2410, 1989р.в., номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_2 07.04.2012р..(а.с. 38)

Крім того, відповідно до інформацією з сайта «Opendatabot» легковий автомобіль MERCEDES-BENZ Е 220, 1999р.в., номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_2 27.12.2019р.(а.с.40).

Встановлено, що відповідно до Висновку щодо технічної можливості розподілу об`єкта нерухомого майна № 31/07 від 31.07.2020 року житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,3кв.м., не може бути поділений на окремі об`єкти житлової нерухомості у зв`язку з відсутністю окремих виходів та неможливістю облаштування окремих систем комунікацій.(а.с.87)

На підтвердження витрат, які позивач несе на утримання спірного майна, позивач надає відповідні платіжні документи, акти виконаних робіт, виписку по витратам по картці Позивача за період 01.01.2020р.-29.07.2020р., надану АТ КБ «Приватбанк» № JBM750C5UOAP3BHF від 29.07.2020р, а також надає платіжні документи, які підтверджують витрати на утримання неповнолітньої дитини. (а.с.50-89)

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільний кодексу України (далі ЦК України)майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За змістом ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

За приписами положень ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16.01.2023 року в справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)).

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, оскільки, спірне майно набуте сторонами під час шлюбу, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Разом з тим, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи фактичні обставини справи, надані суду докази, які суд вважає недостатніми та вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для збільшення частки позивача в спільному майні подружжя, а отже вимога позивача щодо визнання за нею права власності в порядку поділу спільного майна подружжя в розмірі 2/3 частини не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17, де зазначено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, 12 Справи у спорах, що виникають із розподілу майна подружжя Огляд судової практики КЦС ВС духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивач не довела. Отже, спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.

Враховуючи, що позивач не зверталася з позовом про стягнення аліментів з відповідача на сина, та відповідно і відсутня заборгованість відповідача щодо їх сплати, тому суд не бере до уваги твердження позивача в частині того, що син перебуває лише на її утриманні, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що спірний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,3 кв.м, житловою площею 43,9 кв.м.; земельна ділянка кадастровий номер :01:044:0057, площа 0,0167 га; легковий автомобіль ГАЗ 2410, 1989 р.в., номерний знак НОМЕР_3 ; легковий автомобіль MERCEDES-BENZ Е 220, 1999 р.в., номерний знак НОМЕР_5 , набуті сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя.

У зв`язку із зазначеним, а також врахувавши те, що спірний житловий будинок, земельна ділянка та автомобілі були придбані подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі, за спільні кошти, а тому є їх спільною сумісною власністю, та враховуючи відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток позивача і відповідача у праві власності на спільне майно, суд дійшов висновку про те, що наявні правові підстави для поділу житлового будинку шляхом визнання за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на 1/2 частини житлового будинку, 1/2 частини земельної ділянки, 1/2 легкового автомобіля ГАЗ 2410, 1989р.в., номерний знак НОМЕР_3 , 1/2 частини легкового автомобіля MERCEDES-BENZ Е 220, 1999 р.в., номерний знак НОМЕР_5 , що відповідає положенням частини першої статті 70 СК України.

Суд критично відноситься до доводів відповідача, що спірні житловий будинок та земельна ділянка придбані відповідачем за особисті кошти відповідача та не є і не можуть бути спільним сумісним майном, і не підлягають поділу.

Щодо встановлення порядку користування житловим будинком.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 43,9 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , від 29.11.2016 року вказаний житловий будинок складається з: коридору площею 8,5кв.м. (позначений на поверховому плані квартири в технічному паспорті цифрою 1), трьох житлових кімнат - 11,8кв.м.(7), 15,5кв.м.(8), 13,5кв.м.(10), кухні - 25,6кв.м.(3), двох сан.вузлів - 4,5кв.м.(4), 3,5кв.м.(9), коридору - 9,2кв.м.(6), кабінету - 8,1кв.м.(5). (а.с.35-37)

В житловому будинку проживають, що не заперечується сторонами у справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, згідно з ст. 391 ЦК України.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються поділу житлового будинку, та встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

На думку суду, позивач не обґрунтовано звернулася до суду з вимогою про визначення порядку користування житловим будинком, а наданий позивачем варіант не враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, також враховуючи, що позовні вимоги позивача в частині визнання в порядку поділу спільного майна подружжя задоволено частково та визнано за позивачем 1/2 частини спільного майна подружжя, тому суд вважає за необхідне відмовити у встановленні порядку користування житловим будинком.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, беручи до уваги покази свідків, надані в судовому засіданні, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 355, 356, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 15, 76-81, 89, 95, 141, 177, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна та встановлення порядку користування житловим будинком задовольнити частково.

Визнати житловий будинок загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частини житлового будинку загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати земельну ділянку площа 0,0167га, кадастровий номер :01:044:0057, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частини земельної ділянки площа 0,0167га, кадастровий номер :01:044:0057, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати легковий автомобіль ГАЗ 2410, 1989р.в., номерний знак НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частини легкового автомобіля ГАЗ 2410, 1989р.в., номерний знак НОМЕР_3 .

Визнати легковий автомобіль MERCEDES-BENZ Е 220, 1999р.в., номерний знак НОМЕР_5 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частини легкового автомобіля MERCEDES-BENZ Е 220, 1999р.в., номерний знак НОМЕР_5 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_12 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , судові витрати у розмірі 6010 гривні 17 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reestr.court.gov.ua

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_12 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення було складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reestr.court.gov.ua

Суддя: Д.С. Кухленко