СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Жовноватюк В.С., за участю секретаря Лопатюк А.В., заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Ясинувата, Донецької області.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що заявник є онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Померлий проживав на тимчасово окупованій території у м. Ясинувата, Донецької області. Довгий час його місцезнаходження було невідомо родичам, оскільки через бойові дії зв`язок з ним було втрачено. Восени 2023 року заявнику стало відомо про смерть ОСОБА_2 , але доказів не було. 18.12.2023 отримано відповідь Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану на адвокатський запит, про відсутність запису в реєстрі актів цивільного стану про смерть ОСОБА_2 , у зв`язку з чим свідоцтво про смерть не видавалось. У січні 2024 року заявник отримала докази смерті ОСОБА_2 у вигляді фото з кладовища, на яких зображені могили батька заявника, дідуся та бабусі. Інших доказів у заявника немає, оскільки відсутня можливість отримати документи з окупованої території.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року відкрито окреме провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні заявник підтримала подану заяву, просила встановити факт смерті.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, надіслала повідомлення про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, відповідно до копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 вересня 2013 року, заявник ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої є ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_4 .

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07 грудня 2005 року, батько заявника ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_5 .

Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 13 грудня 2023 року №2108/8.1-48 повідомило адвоката Черновій Т.А., що проведеною перевіркою за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявності актових записів про смерть, складених у відділах державної реєстрації актів цивільного стану міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за вказаними персональними даними: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлено.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.46 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.

Статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За приписами ч.2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

За змістом вказаних актів цивільного законодавства слідує, що орган реєстрації актів цивільного стану має право зареєструвати смерть особи, яка померла на тимчасово окупованій території, на підставі оригіналу документу, який видано органами, розташованими на тимчасово окупованій території, що підтверджують факт смерті особи на тимчасово окупованій території.

У разі, якщо такий документ у заявника відсутній, то юридичний факт смерті особи на тимчасово окупованій території може бути встановлено рішенням суду, яке є підставою для реєстрації факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Заявник зобов`язаний надати суду докази, що підтверджують факт смерті особи на тимчасово окупованій території України. Розгляд такої категорії судових справ повинен відбуватися за загальними правилами здійснення цивільного судочинства з урахуванням окремих винятків, їй притаманних. Отже, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

На підтвердження факту смерті заявник надає лише фотографії могил (хрести та пам`ятники). За таких обставин, враховуючи надані та дослідженні у судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що заявником не надано достатніх доказів, які б достовірно свідчили про смерть її дідуся.

Інших доказів на підтвердження зазначеної обставини, а саме: будь-яких медичних довідок (копії медичного свідоцтва про смерть або копії довідки про причини смерті) чи перфокарти швидкої медичної допомоги, які безпосередньо і достовірно підтверджували б факт смерті, свідків, свідоцтва про смерть - заявником до суду не надано, що унеможливлює встановити факт смерті її дідуся.

Підстави, на які посилається заявник у своїй заяві, можуть бути предметом розгляду заяви про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Так, у відповідності до ч.ч.2, 3 ст.46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Відповідно до змісту ст.305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з ч.1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд па підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Тобто, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Розглядаючи справу вказаної категорії, судам слід, окрім іншого з`ясовувати, чи може відсутність особи умисною, тобто, чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Схожий за змістом висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №226/3053/18 та від 07 липня 2021 року у справі №390/1443/19.

Аналізуючи норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 76-81, 263-265, 293, 315-317, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в місті Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Жовноватюк