ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4847/24 Справа № 214/2748/23 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Юрченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/2748/23 за позовом ОСОБА_1 , поданої її представником ОСОБА_2 , до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, інфляційних втрат, трьох процентів річних,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лєгостаєва Діана Володимирівна,

на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року,

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (надалі КП «Кривбасводоканал») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, інфляційних втрат, трьох процентів річних в якому просила суд стягнути з КП «Кривбасводоканал» на свою користь грошові кошти в сумі 509019,15 грн., в тому числі: матеріальну шкоду в розмірі 211 996 грн., інфляційні втрати у розмірі 251 682,14 грн., 3% річних у розмірі 54 341,01 грн. Також просила стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 200 000 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лєгостаєва Д.В., посилаючись на практику Верховного Суду у подібних справах, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що наявне судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки в даному випадку позивачка звернулась до суду з позовом, який має предмет спору, який не був предметом у справі № 214/2237/16-ц, а саме позивачем у даному позові у справі № 214/2748/23 заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних, що свідчить про подання позивачем нового позову із іншим предметом та підставами позову, що також свідчить про відсутність тотожності позовів.

Відмінним є і суб`єктний склад, оскільки у справі 214/2237/16-ц позивачами виступали ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тоді як у даній справі позов заявлено лише ОСОБА_1 .

Також вказує, що позовна заява може вважатися новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави) і норми права (юридичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Кривбасводоканал» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування доводів відзиву зазначає, що доводи апеляційної скарги у справі № 214/2748/23 та справі № 214/2237/16-ц вимоги не є тотожними та змінено суб`єктний склад є помилковими, оскільки сторони у справах ОСОБА_1 та КП «Кривбасводоканал», ті ж самі, предмет позову відшкодування матеріальної та моральної шкоти, той же, підстави позову заподіяння шкоди, яке відбулось в результаті затоплення будівлі, ідентичні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лєгостаєва Д.В., підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Кривбасводоканал» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, інфляційних втрат, трьох процентів річних, суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що позовні вимоги щодо визнання права власності на нерухоме майно, яке є предметом позову у даній справі, вже вирішено між цими ж сторонами рішенням іншого суду, яке набрало чинності, тому існують підстави для закриття провадження у даній справі.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального закону.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У пункті 52 рішення «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia, заява № 48778/99, пункт 25, ЄСПЛ 2002-ІІ).

Отже, під доступом до правосуддя згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ та відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції розуміють право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Тобто здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою та ухвалення судового рішення на засадах верховенства права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи (стаття 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України можливе лише за умови, якщо є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за наслідками вирішення позову, що є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Неможливість повторного розгляду справи після набрання законної сили рішення суду, ухваленого у спорі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17, провадження № 14-225цс19, зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Процесуальне законодавство України не дозволяє позивачу пред`являти новий позов до того ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав, з яких вже є ухвалене судове рішення, що набрало законної сили, оскільки це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених цим рішенням суду. Таке повторне звернення фактично спрямоване на ініціювання нового розгляду та вирішення справи, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Колегія суддів виходить з такого.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предмет позову опосередковується об`єктом спірного правовідношення та суб`єктивними правами і обов`язками сторін.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до КП «Кривбасводоканал», в якому просили відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Підставою цього позову позивачі зазначили затоплення 5 лютого 2016 року будинку АДРЕСА_1 . В цьому позові позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги, послалися на норми ст. ст. 22, 23, 1167 ЦК України. Рішенням Саксаганського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року у цивільній справі № 214/2237/16-ц позовні вимоги були задоволені частково. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2021 року зазначене рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу було скасовано повністю та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У даній справі № 214/2748/23 з позовом до суду до відповідача КП «Кривбасводоканал» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, в порядку захисту прав споживачів звернулась ОСОБА_1 , яка просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 509019,15 грн., в тому числі: матеріальну шкоду у розмірі 211 996 грн., інфляційні втрати у розмірі 251 682,14 грн., 3% річних у розмірі 54 341,01 грн. Також просить стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 200 000 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 грн.

Підставою цього позову є затоплення 05 лютого 2016 року будинку АДРЕСА_1 , обґрунтовуванням - норми Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 1187 ЦК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги позивача у даній справі та у справі № 214/2237/16-ц хоча і мають спільний предмет позову, підстави позовів є різними та вимоги позивача в даних справах є різними, що свідчить про відсутність тотожності заявлених вимог та виключає підстави для закриття провадження у справі.

Так, у справі 214/2237/16-ц позов було пред`явлено з інших правових підстав, а саме загальних підстав деліктної відповідальності, передбачених ст. 1166 ЦК України, тоді як позов у справі 214/2748/23 заявлено з підстав заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, передбачених ст. 1187 ЦК України.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лєгостаєва Діана Володимирівна, задовольнити частково.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 26 червня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста