Справа № 444/3387/23 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р. Й.
Провадження № 22-ц/811/967/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м.Львів

Справа № 444/3387/23

Провадження № 22ц/811/967/24

Провадження № 22ц/811/1251/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Потопальського Богдана Миколайовича на рішення Жовківського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Жовкві 29 лютого 2024 року та додаткове рішення цього суду, ухвалене у м.Жовкві 13 березня 2024 року, представника Львівського національного університету природокористування - адвоката Зотова Нікіти Миколайовича на додаткове рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року, ухвалені у складі судді Зеліска Р.Й., у справі за позовом Львівського національного університету природокористування до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення в користь Львівського національного університету природокористування заборгованості в розмірі 14 477,02 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач проживає в гуртожитку позивача та користується комунальними послугами, за які частково проводила оплату. Оскільки відповідач припинила сплачувати за одержані нею послуги, у неї виникла заборгованість за проживання в гуртожитку у розмірі 1 598,04 грн. та за теплопостачання у розмірі 14 477,02 грн., що змусило відповідача звернутися з позовом до суду. У зв`язку з цим позивач поніс судові витрати у виді судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського національного університету природокористування заборгованість (за послуги з проживання у гуртожитку та послуги теплопостачання) в розмірі 14 477,02 грн.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського національного університету природокористування 2 147,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року частково задоволено заяву представника Львівського національного університету природокористування - адвоката Зотова Н.М. Ухвалено стягнути із ОСОБА_1 на користь Львівського національного університету природокористування 12 350 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржуєпредставник ОСОБА_1 - адвокат Потопальський Б. М. Посилається на неправильне застосуванням судом норм матеріального та процесуального права. Просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що в заяві про часткове визнання позову від 14 лютого 2024 року було прямо вказано, що відповідач визнає позовні вимоги на суму 8 699,39 грн., а в іншій частині вважає їх необґрунтованими. Однак суд першої інстанції всупереч ч.5 ст.263 ЦПК України жодним чином не з`ясував обставини, на які відповідач послалась як на підставу своїх заперечень щодо відповідної частини суми позовних вимог, і не взяв до уваги докази, які були подані як додатки до заяви про часткове визнання позову, тому рішення суду не можна вважати достатньо обґрунтованим, натомість воно є таким, що порушує право відповідача на справедливий суд в розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що надані позивачем дані містять суперечливу інформацію щодо остаточної суми заборгованості і не містять розрахунків суми заборгованості. Щодо оскарження додаткового рішення скаржник вказує, що заява про ухвалення додаткового рішення подана не уповноваженою на це належним чином особою. Вказує, що у даному випадку повноваження адвоката Зотова Н.М. як представника не були підтвердженні належним чином наданою ним довіреністю. Вважає, що самопредставництво юридичної особи, яке потребує довіреності, ґрунтується на акті органу юридичної особи, а представництво юридичної особи адвокатом, яке потребує довіреності, ґрунтується на договорі.

Також додаткове рішення суду оскаржує представник Львівського національного університету природокористування - адвокат Зотов Н. М. Вказує, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права. Просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю. Зазначає, що висновки суду першої інстанції, що не долучення документів, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, як підстава для відмови в ухвалені додаткового рішення є такими, що суперечать вимогам закону. Вказує, що судом не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: в гуртожитку №5, балансоутримувачем якого на праві господарського відання є позивач.

Відповідач заселилася в гуртожиток на підставі Протоколу № 8 спільного засідання адміністрації і профкому ЛДСГІ від 27 грудня 1995 року. Таким чином, між сторонами виникли відносини надання послуг позивачем та прийняття відповідачем послуг щодо проживання у студентському гуртожитку та послуг теплопостачання. Правила та особливості користування гуртожитками, які використовуються для проживання, а також порядок надання та користування жилою площею і житловими приміщеннями, умови проживання та правила внутрішнього розпорядку у них, визначаються Положенням про студентські гуртожитки Львівського національного університету природокористування, введеним в дію наказом в.о. ректора № 75 від 3 квітня 2023 року та схваленим Вченою радою Львівського національного університету природокористування (протокол №7 від 29 березня 2023 року).

Тариф включає платуза проживання в гуртожитку та плату за житлово-комунальні послуги. Позивач надав розрахунок за проживання в гуртожитку, а також розрахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги, який виконаний з урахуванням вимог чинного Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20 червня 2018 року постанови Кабінету Міністрів України № 1548 від 25 грудня 1996 року «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)».

Відповідач приймала надані послуги, зауважень не висловлювала, за попередні періоди здійснювала повну оплату, проте згодом припинила виконання своїх обов`язків, зі сплати за одержані послуги та допустила заборгованість.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

Судом встановлено, що відповідач не оскаржувала тарифи та розмір плати за проживання в гуртожитку і послуг з теплопостачання. Вона у попередні періоди сплачувала за користування гуртожитком та послуги з теплопостачання. Докази про неналежну якість послуг або наявність у відповідача пільг не надані.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, позивач надавав ОСОБА_1 житлово-комунальні послуги на підставі Договору №71 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в гуртожитку №5 Львівського національного аграрного університету від 11 грудня 2009 року, що вбачається з копії цього договору, та фактично продовжує їх надавати. Відповідач користується комунальними послугами, які надає позивач, але не виконує зобов`язання по сплаті за них та допустила заборгованість в розмірі: за послуги з проживання у студентському гуртожитку - 1 598,04 грн.; за послуги теплопостачання - 12 878,98 грн., що разом становить 14 477,02 грн.

Позивач неодноразово належним чином повідомляв відповідача про існуючу заборгованість за послуги з проживання у студентському гуртожитку та за послуги теплопостачання, що стверджується вимогами-попередженнями, які відповідачем залишені без належного реагування.

Комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату. Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Встановлюючи тариф, в який, відповідно до змісту позовних вимог, включено обидві складові платежів (плата за проживання в гуртожитку та плата за житлово-комунальні послуги), ведеться розрахунок плати за проживання в гуртожитку, а також окремо розрахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги, який обчислений з урахуванням вимог та норм нормативно-правових актів.

Підпунктом 1 п. 3 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20 червня 2018 року, передбачено можливість надання житлової площі в гуртожитку у вигляді окремого житлового приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї. Пп. 3 п. 1 цього ж Положення передбачається, що «Особливості користування гуртожитками, які використовуються для проживання здобувачів освіти у період навчання, перенавчання, підвищення кваліфікації у закладах освіти, визначаються МОН». Відповідно пп. 5 п. 2 розділу II Положення про особливості користування гуртожитками закладів фахової передвищої та вищої освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №1452 від 21 листопада 2019 року, за умови повного забезпечення здобувачів вищої освіти певного закладу освіти жилою площею, у гуртожитку можуть проживати працівники закладу освіти та інші громадяни.

Положенням про студентські гуртожитки Львівського національного університету передбачено, що вільні кімнати у студентських гуртожитках в обсязі не більше 5 відсотків загальної жилої площі гуртожитку можуть за погодженням з органом студентського самоврядування використовуватися для поселення працівників Університету та/або для створення відокремленого готелю. З 1 липня 2017 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 394 від 7 червня 2017 року, якою внесено зміни у додаток до постанови Кабінету Міністрів України № 1548 від 25 грудня 1996 року «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», та з переліку повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій». Відповідно до чинного Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20 червня 2018 року, жила площа в гуртожитках надається: у вигляді окремого жилого приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї; у вигляді ліжко-місця для проживання одиноких осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах. Адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування приймає рішення про надання особі жилої площі в гуртожитку. У рішенні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи, якій надається жила площа в гуртожитку, склад сім`ї та адреса гуртожитку, в якому надається жила площа. Відповідно до чинного Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 498 від 20 червня 2018 року, наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані (п. 11): своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом; підтримувати чистоту і порядок у жилих та допоміжних приміщеннях; дотримуватися вимог пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати жилу площу в гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження технічного обладнання в гуртожитку; забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку (наймач - згідно з договором найму (оренди); не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні допоміжними приміщеннями в гуртожитку; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання гуртожитку, порушують умови проживання інших осіб; у разі виселення з гуртожитку та/або набуття у власність жилого приміщення передати організації, яка здійснює управління гуртожитком, усе майно, що було надано їм у користування згідно з договором найму (оренди). Відповідно до п. 15 чинного Примірного положення про користування гуртожитками особи, які проживають у гуртожитку на умовах договору найму (оренди), вносять плату за таке проживання відповідно до умов договору. Плата за проживання у гуртожитку включає: витрати на оплату житлово-комунальних послуг (послуги з управління гуртожитком, послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, постачання та розподілу природного газу, електричної енергії, послуги з поводження з побутовими відходами); інші витрати, необхідні для забезпечення створення належних умов для проживання (утримання майна гуртожитку, зазначеного в абзаці першому пункту 14 цього Положення) та організації побуту (заміна, прання, дезінфекція постільних речей тощо у разі їх видачі). П. 17. Виселення з гуртожитків осіб, які проживають на умовах найму (оренди), здійснюється відповідно до статті 132 Житлового кодексу Української РСР. П 18 передбачає, що спори, що виникають під час користування жилими приміщеннями в гуртожитку, розв`язуються у судовому порядку. Отже, мешканці гуртожитків (як для проживання окремих осіб, так і для проживання сімей) оплачують вартість комунальних послуг, послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також інші послуги (якщо вони надаються за згодою мешканців гуртожитку та оплачуються на договірних засадах). Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, у підпорядкуванні яких є вищі навчальні заклади, можуть встановлювати граничні розміри плати за проживання у студентських гуртожитках. Конкретний розмір плати за проживання в гуртожитках встановлюється керівником вищого навчального закладу розраховується відповідно до Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України № 736/902/758від 23 липня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2010 року за № 1196/18491, виходячи з нормативу житлової площі на кожного мешканця, встановленого згідно з проектною документацією при будівництві гуртожитку, та розрахункового коефіцієнта загальної площі, що припадає на кожного мешканця гуртожитку.

Відповідно до ст.ст. 127-129 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Нормами (чинної на момент виникнення заборгованості та на момент виникнення спору редакції) Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Якщо споживач не відмовляється від оплати послуг, а оспорює об`єм наданих житлово-комунальних послуг виконавцем або їх якість у справі повинні бути певні акти - претензії, як докази спростування заявленої суми стягнення. Акт-претензія повинна бути оформлена та пред`явлена Управителю в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1145 від 27 грудня 2018 року. Тобто в спорі, що стосується стягнення боргу за отримані послуги, факт отримання послуги може бути доведений або спростований тільки певними засобами доказування.

Відтак, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 8 березня 2023 року (справа № 753/20733/19), що повністю узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 квітня 2016 року (справа №6-2951цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року (справа №751/3840/15-ц), від 4 липня 2018 року (справа №904/7183/17), постановах Касаційного господарського суду від 11 квітня 2018 року (справа № 904/2238/17), від 16 жовтня 2018 року (справа № 904/7377/17), від 18 березня 2019 року (справа № 210/5796/16-ц).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням положень ст. 530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням встановленого, суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам на підставі наданих доказів, та не спростовані доводами апеляційної скарги на оскаржуване рішення суду.

Колегія суддів вважає, що постановлене у справі додаткове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційних скаргах доводами відсутні.

Оцінюючи пропорційність та співмірність витрат позивача на правову допомогу, суд врахував складність справи, час, який був витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг цих робіт, необхідність правничої допомоги; надані на підтвердження цього докази.

Підстави для скасування оскаржуваних рішень суду першої істанції не встановлені.

Керуючись: ст.ст. 33, 137, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Потопальського Богдана Миколайовича та представника Львівського національного університету природокористування - адвоката Зотова Нікіти Миколайовичазалишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 лютого 2024 року та додаткове рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 3 вересня 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Мікуш Ю.Р. ___________________ Р.В. Савуляк