24.05.2024
Справа № 331/3172/24
Провадження № 2/331/1818/2024
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 травня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., в стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошових коштів дійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошових коштів дійсним. Зокрема, позивач просить суд (мова оригіналу): «визнати дійсним договір дарування грошових коштів, що був укладений у письмовій формі 18 серпня 2019 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , згідно з яким ОСОБА_3 подарував своєму сину ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв у дар грошові кошти у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, що в еквіваленті на той час складало 1000 000 (один мільйон гривень)».

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. ст. 175 - 177 ЦПК України, а саме: позивачем не надано до позовної заяви належних, допустимих, переконливих доказів відносно дотримання вимог ч. 5 ст. 719 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо договору дарування грошових коштів від 18 серпня 2019 року у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, що в еквіваленті на той час складало 1000 000 (один мільйон гривень) на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України зазначено, що договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму (17х50=850 грн.) доходів громадян укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У даному випадку також застосовуються положення, відповідно до якого недодержання законодавчо встановленої форми тягне за собою визнання договору дарування валютних цінностей недійсним.

За ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Отже, відповідач ухилився від нотаріального посвідчення даного договору дарування (грошових коштів), незважаючи на те, що сторони по справі досягли згоди щодо всіх істотних умов такого договору та він був реально виконаний.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

При цьому, суд зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти («Kreuz v. Poland» № 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Суд акцентує увагу на тому, що позивачу слід усунути зазначені недоліки позовної заяви та надати належні, допустимі докази відносно дотримання вимог ч. 5 ст. 719 ЦК України щодо договору дарування грошових коштів від 18 серпня 2019 року у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, що в еквіваленті на той час складало 1000 000 (один мільйон гривень) на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; а у разі їх відсутності надати докази, які б це підтвердили.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вищезазначені обставини є перешкодою для відкриття провадження у цивільній справі. З огляду на зазначене,позовну заяву необхідно залишити без руху, надати позивачу строк для виправлення вказаних вище недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошових коштів дійсним, залишити без руху.

Для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно надати належні, допустимі, переконливі докази щодо дотримання ч. 5 ст. 719 ЦК України договору дарування валютних цінностей (дарування грошових коштів), що був укладений у письмовій формі 18 серпня 2019 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , а у разі їх відсутності надати докази, які б це підтвердили.

Надати позивачу строк для виправлення вказаних в ухвалі недоліків п`ять днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання ним вимог, викладених в ухвалі, заява буде визнана неподаною та повернута позивачеві. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя О.О. Яцун