Справа № 158/16/24 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/457/24 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю представника відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 , поданою від її імені представником ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Росвен Інвест Україна» засобами поштового зв`язку звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 26.07.2021 між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» і ОСОБА_2 було укладено договір про надання коштів у позику № 2179446 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Лінеура Україна» 26.07.2021 направило ОСОБА_2 пропозицію (оферту) укласти Договір про надання коштів у позику № 2179446 після заповнення відповідачкою відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що знаходиться за адресою https://credit7.ua/. 26.07.2021 ОСОБА_2 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №2179446 на умовах, визначених офертою. ТОВ «Лінеура Україна» направило ОСОБА_2 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор Х448, який нею було введено/відправлено.

Таким чином, 26.07.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_2 було укладено договір про надання коштів у позику № 2179446 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконувала.

15.07.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 2-15072022, відповідно до умов якого первісний кредитор передав (відступив) новому кредитору свої права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до ОСОБА_2 ..

У зв`язку із неналежним виконання відповідачкою кредитних зобов`язань за вказаним кредитним договором у неї утворилася заборгованість у розмірі 49 200 грн, з яких: 15 000 грн заборгованість за тілом кредиту і 34 200 грн заборгованість по відсотках, яку позивач просив стягнути з відповідачки та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором № 2179446 від 26.07.2021 у розмірі 49 200 грн та 2 684 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 від імені відповідачки, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав.

У судовому засіданні представник відповідачки апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідачки лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з матеріалами справи 26.07.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_2 було укладено договір № 2179446 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідачка ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15 000 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданої позичальником /п. п. 1.2., 2.1./. Кредитні кошти надано на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором /п. 1.2./. Кредит надається строком на 30 днів з можливістю його продовження, автопролонгації, але не більше 120 днів загальної кількості користування кредитом /п. п. 1.3., 4.2.5/. За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 0,76% в день від суми кредиту (знижена процентна ставка) та 1,90% в день від суми кредиту (стандартна процентна ставка) при невиконанні умов для застосування зниженої процентної ставки /п. п. 1.4.1., 1.4.2./. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальниці, відтвореним одноразовим ідентифікатором Х448, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» /розділ 11/. Також укладено та підписано додаток № 1 до цього договору, у якому узгоджено загальну вартість кредиту та зазначено реквізити для оплати коштів позичальником кредитору (а.с.5-12).

Пунктом 2.1. визначено, що кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.

Згідно з п. 3.1 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до п. 4.2.1 договору якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.

Пунктом 4.2.2. розділу 4 договору сторони погодили, що:

- за користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п. 1.5.1 договору.

- при застосуванні автопролонгації знижка, надана клієнту в рамках програми лояльності, анулюється та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п.1.3 договору, за стандартною процентною ставкою (застосовується стандартна процентна ставка) та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результат таких перерахунків відображається в особистому кабінеті.

Згідно з п. 4.2.5 договору загальна кількість автопролонгації за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є такими, що настав.

Договір підписано 26 липня 2021 року електронним підписом, одноразовим ідентифікатором Х448 Радіон І. В. (а.с.11-зворот).

Відповідно до додатку №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2179446 від 26.07.2021 ОСОБА_2 мала наявність знижки на стандартну процентну ставку, період знижки 30 днів, знижка надавалась, якщо виконані умови договору та становила реальну річну процентну ставку 1116,88%, загальна вартість кредиту 18420 грн. Якщо клієнтом не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розмір платежів, що зазначенні в графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, в зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 23550 грн, сума процентів за користуванням кредитом складе 8550 грн (за 30 днів), реальна річна процентна ставка складе 24079,41% річних, загальна вартість кредиту складе 23550 грн. Додаток № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписано 26 липня 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х448 ОСОБА_2 (а.с.12).

Суду апеляційної інстанції відповідачка надала виписку по картці НОМЕР_2 , якою підтверджується надходження їй у липні 2021 року нецільових коштів у розмірі, який не є меншим за розмір наданого кредиту (а.с.119).

Зазначена обставина підтверджує виконання позичальником своїх обов`язків за укладеним договором від 26.07.2021.

15.07.2022 між ТОВ «Росвен Інвест Україна» і ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу № 2-15072022, відповідно до умов якого новий кредитор передає грошові кошти в розпорядження Первісному кредитору за плату, а первісний кредитор відступає новому кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (п. 2.1.) та загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступаються за цим договором (портфель заборгованості) станом на дату укладення договору складає 93 926 906 грн 62 коп. Розмір заборгованості кожного з боржників зазначається в реєстрі боржників, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена в додатку №1 до договору (п. 2.2.).

Відповідно до п. 3.1.1 Первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором.

Згідно з п. 4.1. договору сторони домовились, що ціна продажу (розмір фінансування) складає 596 639,56 грн (а.с.20-зворот).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу №2-15072022 від 15.07.2022 боржник ОСОБА_2 зареєстрована під порядковим номером запису 1109, де зазначено, що прострочено виконання зобов`язань на 261 день, загальна сума заборгованості кредиту становить 49 200 грн, сума основного боргу за кредитом 15 000 грн, сума нарахованих процентів 34 200 грн (а.с.24, 116-зворот).

На виконання вимог договору факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022 ТОВ «Росвен Інвест Україна» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» суму 596 639,56 грн фінансування за цим договором, що підтверджується платіжним дорученням № 8664 від 18.07.2022 (а.с.22).

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів доходить висновку про укладення та підписання ОСОБА_2 кредитного договору з ТОВ «Лінеура Україна» за допомогою одноразового паролю ідентифікатора; невиконання нею, як позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності у неї боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором на підставі договору факторингу.

Відповідачка ОСОБА_2 зобов`язання за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2179446 від 26.07.2021 не виконувала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка складається із тіла кредиту та процентів за користування кредитом.

Оскільки жодних доказів про повне чи часткове погашення кредиту відповідачка не надала, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 000 грн.

Разом із тим, задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заборгованість по відсотках має бути стягнута у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставними.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 Верховний Суд зазаначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Вимог щодо стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не заявляв, жодного розрахунку за такими вимогами не подавав і не позбавлений можливості захистити своє право у випадку його порушення.

Апеляційний суд бере до уваги строки кредитування і розміри відсотків, визначені у кредитному договорі.

Із наданого позивачем розрахунку встановлено, що заборгованість по відсотках у розмірі 34 200 грн нараховано за період з 26.07.2021 по 25.01.2022.

При цьому, суд першої інстанції не урахував, що згідно з п. 4.2.5 договору загальна кількість автопролонгації за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є такими, що настав.

Ураховуючи наведену умову договору, заборгованість по відсотках за період з 26.07.2021 по 22.11.2021 за 120 днів користування кредитом становить 19 380 грн, з яких 3 420 грн нараховані позивачем відсотки за користування кредитом протягом 30 днів дії договору за період з 26.07.2021 по 24.08.2021 із розрахунку 0,76% ставки у день та 15 960 грн нараховані позивачем відсотки за користування кредитом протягом наступних автопролонгованих 90 днів дії договору за період з 25.08.2021 по 22.11.2021 із розрахунку 1,9% ставки у день (а.с.16-19).

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково і з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за спірним кредитним договором у розмірі 34 380 грн (15 000 + 3 420 + 15 960).

Доводи відповідачки щодо відсутності доказів передачі права вимоги від первісного кредитора до позивача, про недоведеність перерахування їй кредитних коштів та про ненадання доказів передачі їй примірника договору відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються наведеними вище обставинами справи, матеріалами справи та доданими документами апеляційному суду як позивачем, так і відповідачкою.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов ТОВ «Росвен Інвест Україна» задоволено на 69,88% від заявлених позовних вимог, то на користь позивача із відповідачки необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 879,07 грн.

Оскільки апеляційну скаргу відповідачки щодо спірної суми стягнення задоволено частково, тобто на 30,12%, то на її користь з позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1212,63 грн.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ураховуючи наведену процесуальну норму, із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути різницю у судових витратах, що становить 666,44 грн (1 879,07 1 212,63), звільнивши позивача від обов`язку сплачувати відповідачці судовий збір за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , подану від її імені представником ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором № 2179446 від 26.07.2021 у розмірі 34 380 (тридцять чотири тисячі триста вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» 666 (шістсот шістдесят шість) грн 44 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді