У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі:головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Кавун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві заяву адвоката Галенка Олега Миколайовича, який діє в інтересах заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

26.06.2024 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали заяви адвоката Галенка Олега Миколайовича, який діє в інтересах заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви, у якій заявник просить суд:

- витребувати у Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори (м. Київ, вул. Волинська, 6) інформацію про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 ;

- витребувати з Солом`янського відділу ДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ м. Київ (м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 1/28) дублікат свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

26.06.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану заяву було передано для розгляду судді Букіній О.М.

Вимоги заяви про забезпечення доказів, поданої до подання позовної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_1 згідно Договору купівлі-продажу від 11.07.1989 придбала частини земельної ділянки у АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на землю, виданий Київською міською радою від 30.11.2000 року ОСОБА_1 , яка мешкає у АДРЕСА_4 .

Свідоцтвом про право власності на домоволодіння Серії НОМЕР_1, виданого 04.12.2000 Залізничною районною державною адміністрацією м. Києва посвідчено, що 17/20 домоволодіння площею 80.1; загальною площею 150. 0 кв.м., що розташований у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 ( ЖБ «А», гараж «Е», сараї «З», «Н», «К», майстерня «К», вбиральня «П», літня кухня «Ж» ).

12.11.2001 ОСОБА_1 згідно Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пушняк Т.І., подарувала ОСОБА_2 13/20 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 (АЕВ №874476), зокрема, було відчужено приміщення : житлова 2-8, площею 7, 8 кв.м., коридор 2-12 площею 5, 5 кв.м., житлова 2-13 площею 29, 8 кв.м., вбиральня 2-14 площею 6,3 кв.м., майстерня «К», гараж «Е», літня кухня «Ж».

12.06.2002 ОСОБА_2 згідно Договору купівлі-продажу частини земельної ділянки продав ОСОБА_4 17/50 частини земельною ділянки за адресою АДРЕСА_1 (№ 2795) , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 07.08.2003 №06-7-00228.

А також, ОСОБА_2 продав ОСОБА_4 41/100 частини у праві власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (№ 2077) згідно Договору купівлі-продажу від 12.06.2002, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Пушняк Т.І. (14378)

Між тим, ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 ніколи не проживав та не був зареєстрований, оскільки проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Іншим власником частини земельної ділянки у АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про право на спадщину від 04.12.1978 була ОСОБА_3 , що підтверджується Державним актом на землю, виданий Київською міською радою від 30.11.2000 №88-2/1065 ОСОБА_1 , яка мешкає у АДРЕСА_1 .

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Залізничною райдержадміністрацією м. Києва 04.12.2000 (розпорядження № 1311 від 30.11.2000), зареєстрованого в КП КМР «КМ БТІ» 08.12.2000 власником 3/20 частини у праві власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 .

19.01.2011 ОСОБА_3 згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М., подарувала ОСОБА_5 частини земельної ділянки у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 0:72:432:0048.

Проте, ОСОБА_5 не є титульним власником частини домоволодіння, яка знаходиться на вказаній земельній ділянці та належало ОСОБА_3 , хоча він наполягає на тому, що він є таким власником, оскільки вважає, що земля була подарована ОСОБА_3 разом з будинком.

Разом з тим, на момент смерті ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю.

В зв`язку з цим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_5 (відповідач у справі), який вважає себе власником домоволодіння, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.

Прийняттю вказаного рішення передувало усне звернення до нотаріуса з приводу документального оформлення спадщини.

На що нотаріусом було повідомлено, що для отримання свідоцтва про прийняття спадщини необхідно звернутися з заявою про прийняття спадщини та надати свідоцтво про смерть особи, яка є спадкоємцем, а також докази спільного проживання.

За результатами розгляду вказаної заяви та наданих документів нотаріус приймає рішення про наявність підстав для видачі свідоцтва про прийняття спадщини або про відсутність таких підстав внаслідок чого виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка і є предметом оскарження.

В той же час заявники розуміють, що їм доведеться звертатися до суду для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, адже офіційно ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , хоча фактично проживала з ними в квартирі 2 .

А тому, для отримання постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка і є предметом оскарження, необхідно отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 або його дублікату.

Крім того, необхідно з`ясувати чи заводилася після смерті ОСОБА_3 спадкова справа, для з`ясування можливих спадкоємців та відповідно правильному визнанню сторін у справі, а тому заявники просять суд витребувати вказану інформацію у Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори (м. Київ, вул. Волинська, 6).

Також, заявникам відомо, що ОСОБА_3 була власником 3/20 частини у праві власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Залізничною райдержадміністрацією м. Києва 04.12.2000 (розпорядження № 1311 від 30.11.2000), зареєстрованого в КП КМР «КМ БТІ» 08.12.2000, проте підтверджуючі документи у них відсутні, а тому також просять суд витребувати у КП КМР «КМ БТІ» вказані документи.

Згідно до ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат має право звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Отримати повторно свідоцтво про смерть пізніше можуть близькі родичі померлого або інші особи, визначені законодавством, у будь-якому відділі ДРАЦС, незалежно від місця проживання заявника та місця складання актового запису по всій території України, де є доступ до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Враховуючи, що заявники не є такими особами, а тому отримати дублікат свідоцтва про смерть не можуть.

Крім того, матеріали нотаріальної справи, зокрема, чи заводилася після смерті ОСОБА_3 спадкова справа, а також документи про право власності на нерухомість, не можуть бути отримані самостійно, оскільки зазначена інформація може бути надана лише за рішенням суду і захищена відповідно до Закону України «Про нотаріат».

В силу положень Закону України «Про нотаріат», інформація про вчинені нотаріальні дії містить нотаріальну таємницю і не може бути отримана стороною самостійно.

З огляду на вказані обставини, заявники звернулися до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Учасники справи у судове засідання не викликалися. Оскільки у даному випадку суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про розгляд заяви про забезпечення доказів, а тому розгляд цього питання проводиться без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження без проведення судового засідання, що відповідає положенням ч. 13 ст. 7 ЦПК України. Фіксування судового процесу не здійснювалося.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цьогокодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення доказів, подану до подання позовної заяви, ознайомившись з письмовими документами доданими до заяви, приходить наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України, суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому ст.ст. 116-118 ЦПК України.

Положеннями ст. 116ЦПК України встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

У відповідності до ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Забезпечення доказів до подання позовної заяви здійснюється судом першої інстанції за місцезнаходженням засобу доказування або за місцем, де повинна бути вчинена відповідна процесуальна дія (ч. 4 ст. 116 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЦПК України, забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження суд скасовує ухвалу про вжиття заходів забезпечення доказів не пізніше наступного дня після закінчення такого строку або постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Згідно п. 4-6 ч. 1 ст. 117 ЦПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності особу, у якої знаходяться докази.

Вирішуючи питання про забезпечення доказів, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із задоволенням вказаної заяви.

Згідно ст. 118 ЦПК України, заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею.

За змістом наведених норм обов`язковою умовою для вжиття судом заходів щодо забезпечення доказів є встановлення обставин, які дають підстави для висновку, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Обов`язок доведення таких обставин покладається на особу, яка звертається до суду із заявою про забезпечення доказів.

Окрім того, аналізуючи зазначені вище положенняЦПК Україниу зіставленні з вимогами заявника насамперед слід зауважити, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено або збирання або подання останніх стане згодом неможливим чи утрудненим.

Тобто забезпечення доказів - це механізм не лише здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, а й насамперед запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядкустатей116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи відповідно достатті 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Більш того, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із змісту поданої заяви про забезпечення доказів, вона містить зазначення доказів, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, зазначено обґрунтування необхідності забезпечення доказів та спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази.

Забезпечення доказів здійснюється за загальними правилами вчинення відповідних процесуальних дій.

З метою забезпечення права на судовий захист та враховуючи неможливість отримання відповідного доказу заявником, зазначені письмові докази підлягають витребуванню.

За таких обставин суд вважає заяву про забезпечення доказів обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.76, 84, 116, 117, 118, 259, 260 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву адвоката Галенка Олега Миколайовича, який діє в інтересах заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про забезпечення доказів до подання позовної заяви - задовольнити.

Забезпечити докази шляхом:

- витребувати у Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори (м. Київ, вул. Волинська, 6) інформацію про те, чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» копії правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 ;

- витребувати з Солом`янського відділу ДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ м. Київ (м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 1/28) дублікат свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити що відповідно дост. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.М.Букіна