Справа № 229/967/24
Провадження № 2-о/229/39/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Фееяка О.Р.,

при секретарі судового засідання Бровченко Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Дружківка Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , заінтересована особа Бахмутська міська рада Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулась до суду з заявою, у якій просить встановити факт належності правовстановлюючих документів, а саме: Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.02.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Бова Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-508 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.03.2003 року.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просять розглянути справу без їх участі, заяву підтримують та просять її задовольнити.

Заінтересована особа Бахмутська міська рада Донецької області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.п. 1, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення`в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Наведене свідчить про те, що у разі, коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми.

Судом встановлено, що 14 червня 2001 року заявниці було видано паспорт серії НОМЕР_1 , у якому зазначено її ім`я « ОСОБА_3 ».

Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера також видана на ім`я « ОСОБА_1 ».

11.02.2003 року державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Бова Т.В. видано заявниці Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (далі Свідоцтво), після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане свідоцтво про право на спадщину зареєстроване в реєстрі за № 2-508.

17.03.2003 року зазначене Свідоцтво зареєстроване в КП «БТІ» м. Бахмут Донецької області, що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (далі Витяг), номер витягу 169330, номер запису 3245, в книзі №18.

У вказаному Свідоцтві як і у Витягу допущено описку, а саме у написанні ім`я заявника ОСОБА_1 , зазначено « ОСОБА_3 », що не збігається із записом в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 14.06.2001 року Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області та в картці платника податків.

У зв`язку з допущеною помилкою заявниця не може вільно розпоряджатись своєю власністю та не має можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку.

Суд також бере до уваги, що у зв`язку із відсутністю технічної можливості внесення змін КП БТІ м.Бахмут (раніше-Артемівськ) до Державного реєстру речових прав, заявниця позбавлена можливості врегулювати вказане питання шляхом звернення до останнього, як до органу який видав Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Встановлення факту належності правовстановлюючого документу є необхідним для захисту права власності, а саме можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 ЦПК України, відповідно до ст. 80 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, який просить встановити заявниця, підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту належності правовстановлюючих документів, про який просить заявниця.

Встановлення факту належності правовстановлюючих документів має для заявниці юридичне значення.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 13, 80-81, 293, 315, 318, 319 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , заінтересована особа Бахмутська міська рада Донецької області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що правовстановлюючі документи, а саме: Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.02.2003 року, посвідчене державним нотаріусом Першої артемівської державної нотаріальної контори Бова Т.В., зареєстроване в реєстрі за №2-508, та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 169330, запис №3245 в книзі № 18 від 17.03.2003 року, виданий КП «БТІ» м. Артемівськ (зараз Бахмут) на квартиру АДРЕСА_1 , видані на ім`я ОСОБА_1 належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Олександр ФЕНЯК