Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/466/24

Провадження №2/377/295/24

13 вересня 2024 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Потапенко Т.О., за відсутності учасників справи, розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер Іван Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Переверзєв Олександр Олександрович звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого, посилаючись на статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат», просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 181706 від 16.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» коштів за кредитним договором №3568138 від 10.10.2020 в розмірі 16 535,20 грн; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 816,80 грн та судові витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 грудня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер І.А. відкрив виконавче провадження №67825073 з примусового виконання виконавчого напису №181706, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. На підставі вказаного виконавчого напису з позивача на користь відповідача у безспірному порядку стягнуто 16 535,20 грн за кредитним договором № 356 8138 від 10.10.2020, який укладено між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем. При вчиненні виконавчого напису у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати безспірною заборгованість позивача за кредитним договором, оскільки жодних договорів, які можуть бути підставою для стягнення заборгованості, між позивачем та відповідачем не укладались, позивач не отримував грошові кошти від відповідача, відтак вказану нотаріальну дію приватний нотаріус вчинив без дотримання вимог статті 88 Закону України « Про нотаріат» та підпункту 3.1. пункту 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Для вчинення виконавчого напису не надано нотаріально посвідчений кредитний договір. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім цього, нотаріусу для вчинення виконавчого напису не подавались жодні первинні документи бухгалтерського обліку відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості.

Ухвалою від 24 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15 липня 2024 року, залучено до участі у справі як третю особу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кошкера І.А., задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 24 червня 2024 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинене стягнення у виконавчому провадженні №67825073, відкритому 09 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Кошкером В.А. на підставі виконавчого напису №181706 від 16 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М.

Ухвалою від 15 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 01 серпня 2024 року на підставі пункту 1 частини 2 статті 198, пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України.

Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 вересня 2024 року.

Позивач та його представник у призначене судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. У позовній заяві позивач, в інтересах якого діє адвокат Переверзєв О.О., просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач свого представника в призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу. До суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшло клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу, в якій представник відповідача просив зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1000 грн.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер І.А. у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у порядку, передбаченому частиною 11 статті 128 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11, та частин четвертої, п`ятоїстатті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

З договору, доданого до позовної заяви, вбачається, що 10 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений договір позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3568138 шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, пунктом 1 якого передбачено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково зі сплатою процентів від суми позики ( а.с.16).

Пунктом 2 договору визначені параметри та умови позики, графік повернення позики та сплата процентів: сума позики 6 000 гривень; строк позики 30 днів, процентна ставка 1,60% (фіксована); дата надання позики 10.10.2020; дата повернення позики 09.11.2020.

Паспортом позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) передбачені основні параметри позики відповідно до умов договору позики ( а.с. 16 зворот).

Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 181706, вчиненим 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Сіроко Фінанс», місцезнаходження: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського буд. 45, оф. 510 А, , якому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», , відступлене право вимоги на підставі договору факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3568138 від 10.10.2020, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 . Запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Сіроко Фінанс», стягнути з ОСОБА_1 за період з 01.04.2021 по 31.05.2021 суму у розмірі: 6 000 грн- заборгованість за тілом кредиту; 9 785,20 грн- заборгованість за відсотками. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати, що підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість становить 16 535,20 грн. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і має бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення ( а.с. 14).

08 грудня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», від імені якого діяв директор ОСОБА_2 , звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кошкера І.А. із заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису, виданого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за №181706 від 16.06.2021 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , грошових коштів у розмірі 16 535,20 грн. До вказаної заяви додані: оригінал виконавчого напису №181706 від 16.06.2021; виписка з ЄДР ( а.с. 15).

09 грудня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер Іван Анатолійович на підставі вказаного виконавчого напису виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 67825073 (а. с. 12-13, 28-29).

10 грудня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер І.А. у виконавчому провадженні № № 67825073 виніс постанову про арешт коштів боржника ( а.с. 30).

Згідно з Інформаційною довідкою № 0624 від 24.06.2024 з Єдиного реєстру приватних виконавців України наказом Міністерства юстиції України №3780/5 від 08 вересня 2022 року зупинена діяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Кошкера І.А. за його зверненням на строк його тимчасової відсутності, згідно з договором №1 від 31 серпня 2022 року заміщення здійснює приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. ( а.с. 32).

Вирішуючи спір згідно із встановленими обставинами справи та відповідними їм правовідносинами, суд виходить з такого.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

За змістом частини 2 вказаної статті, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.

Як убачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з ОСОБА_1 стягнення заборгованості проводиться за період з 01.04.2021 по 31.05.2021 у розмірі: 6 000 грн- заборгованість за тілом кредиту; 9 785,20 грн- заборгованість за відсотками та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» всього 16 535,20 грн.

Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Проте, відповідач не надав первинні документи на підтвердження розміру заборгованості позивача за оспорюваним виконавчим написом за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року у зазначеному розмірі.

Виходячи з того, що з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за оспорюваним виконавчим написом за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року в сумі 15 785,20 грн, відповідач не надав суду первинні бухгалтерські документи, які свідчать про наявність заборгованості за вказаний період у такому розмірі, то у суда виникає обґрунтований сумнів у тому чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено в оспорюваному виконавчому написі, за вказаний період.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за договором позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 3568138 від 10.10.2020 у розмірі 15 785,20 грн, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав суду документи, які б свідчили про відступлення позивачу прав вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3568138 від 10.10.2020, укладеним ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Проте, докази отримання ОСОБА_1 вимоги кредитора про усунення порушень відповідач не надав.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Відтак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у виконавчому написі від 16 червня 2021 року №181706 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним.

У той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17.

Установлені обставини свідчать, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3568138 від 10.10.2020, укладений ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з ОСОБА_1 , не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, зареєстрований в реєстрі за №181706 від 16 червня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» за період з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року заборгованості в сумі 15 785,20 грн та за вчинення виконавчого напису в сумі 750 грн, всього на суму 16 535,20 грн, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

В позовній заяві позивач, від імені якого діяв адвокат Переверзєв О.О., просив стягнути з ТОВ «Сіроко Фінанс» на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

До суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому представник відповідача просив зменшити витрати на правову допомогу до 1000 грн, посилаючись на те, що заявлені витрати неспівмірні зі складністю справи та завищені, відсутня обґрунтованість у чому саме полягає складність справи, не підтверджено фактичну сплату сум за надання послуг ( квитанцією з банку, випискою з рахунку про оплату послуг, тощо). Справа не є складною, судова практика по цій категорії справ є сталою, а процесуальні документи шаблонними.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): - подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому за змістом положень цивільного процесуального законодавства, поняття «зменшення судових витрат» та «розподіл судових витрат» є розбіжними.

Так, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (тобто за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої вищевказаної норми під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частини четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення процесуального законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою, п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що у червні 2024 року позивач, від імені якого діяв адвокат Переверзєв Олександр Олександрович, звернувся з позовом до суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень ( а.с. 3-5)

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги, укладений 07 грудня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Рябінін, Переверзєв та партнери», в особі старшого партнера ОСОБА_3 , (адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (клієнт); ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Переверзєвим О.О. ОСОБА_1 від 08.06.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Переверзєвим О.О.; копію витягу з реєстру платників єдиного податку; копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; акт прийняття-передачі наданих послуг, судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги від 07.12.2023); квитанцію до прибуткового касового ордера від 07.12.2023 ( а.с. 6-11).

Відповідно до пункту 1.1. договору адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу щодо представництва прав та законних інтересів останнього у судах під час здійснення цивільного, господарського, кримінального, адміністративного судочинства, захисту в справах про адміністративне правопорушення, в судах всіх інстанцій, а також в інших державних органах, органах Міністерства юстиції, перед будь-якими фізичними та юридичними особами, з приводу подання позовної заяви про скасування виконавчого напису нотаріуса АСВП № 66153524 та АСВП № 67825073 і подання заяв про розблокування рахунків.

Підпунктами 2.1.1., 2.2.1. договору визначено, що адвокатське об`єднання зобов`язується своєчасно надавати правничу допомогу в обсязі, необхідному для досягнення позитивного результату по справі та виконувати окремі доручення клієнта по справі. Адвокатське об`єднання має право вимагати сплати гонорару та компенсації фактичних витрат на надання правничої допомоги в розмірі та в порядку, передбаченому договором.

Згідно з підпунктом 2.3.1 договору клієнт зобов`язаний сплатити гонорар в розмірі та на умовах, визначених договором.

Як вбачається з пункту 3.1. договору, гонорар становить 20 000,00 грн, які виплачуються в день підписання договору.

Згідно з актом прийняття-передачі наданих послуг судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги від 07.12.2023), що складений 07.12.2023, адвокат надав клієнту правову допомогу з приводу усних консультацій, складання процесуальних документів, аналізу документів в справі щодо подання позовної заяви про скасування виконавчого напису нотаріуса АСВП № 66153524 та АСВП № 67825073 і подання заяв для розблокування рахунків (а. с. 10).

Відповідно до вказаного акту прийняття-передачі наданих послуг правова допомога була надана в такому обсязі: консультація з приводу подання позовної заяви про скасування виконавчого напису нотаріуса та подання заяв для розблокування рахунків 1 000,00 грн; складання та направлення адвокатських запитів 9 000,00 грн; складання позову, виготовлення додатків 10 000,00 грн, всього 20 000,00 гривень.

Квитанцією до прибуткового касового ордера від 07.12.2023 підтверджено здійснення ОСОБА_1 оплати послуг за правничі послуги на підставі договору № б/н від 07.12.2023 в сумі 20 000,00 грн ( а. с. 10 зв.ст.).

При розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач у даній справі, суд враховує наведені норми процесуального права, обставини справи, надані документи та керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, і виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру та обґрунтованості.

Аналіз поданих до суду документів, які знаходяться в матеріалах справи, та виконаних адвокатом послуг, а саме подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, трьох адвокатських запитів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А., які подібні за змістом, хоча і вказує на те, що дана справа є нескладною, у даній категорії справ вже сформувалася стала судова практика, що в свою чергу не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі,

разом із тим потребувала від адвоката позивача додаткових зусиль у наданні правничої допомоги, зокрема, таких як подання заяви від 12.07.2024 з доказами направлення позовної заяви з додатками третій особі приватному виконавцю Кошкеру І.А. на виконання вимог ухвали суду від 24 червня 2024 року.

Тому, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд приходить до висновку, що визначений позивачем та його адвокатом розмір витрат на професійну правничу допомогу 7 000 грн не є завищеним та є співмірним із складністю справи і виконаними адвокатом роботами, відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру.

За таких обставин необхідно задовольнити вимоги позивача про розподіл судових витрат і стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що не надано підтвердження фактичної сплати сум за надання правових послуг, оскільки вказані доводи спростовані матеріалами справи, а також з огляду на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі в сумі 1 211,20 грн та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 1-2, 24-25).

Отже, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної в сумі 1 211,20 грн та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605,60 грн, всього на суму 1 816,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчинений 16 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 181706, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» заборгованості у сумі 15 785,20 гривень та за вчинення виконавчого напису в сумі 750 гривень, всього 16 535,20 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 816 гривень 80 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», , місцезнаходження: місто Київ, вулиця Метрополита Василя Липківського, будинок №45, офіс 510 «А».

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Мала Житомирська, будинок 6/5.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук Андрій Анатолійович, місцезнаходження: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Спартаківська, будинок №12, офіс №1.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Кошкер Іван Анатолійович, місцезнаходження: Київська область, Бучанський район, с. Петропавлівка Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, 2-Б.

Повне рішення суду складено 13 вересня 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич