З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.08.2024 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Хитрука В.М.
за участі секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права приватної власності, -
Свої вимоги до суду позивачі мотивували тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 2/3 частки на будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 належить 1/3 частки на будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 . Право власності на земельну ділянку під будинком, який належить позивачам, зареєстроване за ОСОБА_4 , яка померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачі, будучи власниками будинку, не можуть зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку, оскільки право власності на неї зареєстроване за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .
Представник позивачів адвокат Земляков О.А. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з викладених у позові підстав та просив про їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання 15.05.2024, 11.07.2024 та 01.08.2024 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, відзиву на позовну заяву не надіслав, у зв`язку з чим, зі згоди позивача, та на підставі ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення, на підставі наявних доказів.
Згідно із вимогами ч.2 ст.191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.
ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14.05.2014 року, зі змінами у розмірі частки відповідно до ухвали Барського районного суду Вінницької області від 13.11.2015 у справі № 125/1455/15, належить право власності на 1/3 частини будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .
Відповідно до ухвали Барського районного суду Вінницької області від 13.11.2015 у справі № 125/1455/15 іншими співвласниками будинкуз прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 були ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер та належна йому 1/3 частка будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 була успадкована ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.02.2019 року, реєстровий № 238.
Таким чином, загальна частка права власності ОСОБА_2 на будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 складає 2/3.
ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 10.02.2021 року, реєстровий № 235, належить право власності на 1/3 частки будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , яка раніше належала ОСОБА_3 .
Відповідно до інформації Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У право власності у порядку спадкування на земельну ділянку ніхто зі спадкоємців не вступав.
Єдиною особою, окрім ОСОБА_2 , кому після смерті ОСОБА_4 належало право власності на будинок, є відповідач ОСОБА_3 , право власності на частку якого було припинено та частку якого набула у власність ОСОБА_1 , та який на даний час проживає у будинку.
У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як передбачено ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.
Відповідно до частини першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Пунктом б ч. 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficiessolocedit» - збудоване на землі слідує за нею.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17).
Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, відповідно до вимог статті 388 ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 6 вказаної Конвенції ніхто не може бути позбавлений своєї власності.
Суд вважає, що застосування принципу слідування землі за будівлею в цій справі, з урахуванням конкретних її обставин, є визначальним і покликано на визнання заявлених прав позивачів на земельну ділянку під належним їм на праві власності житловим будинком, яка нерозривно зв`язана із цим будинком та необхідна для його обслуговування, що повністю ґрунтується на викладених вище нормах Закону.
Відтак, враховуючи вказане, принцип слідування землі за будівлею, відсутність інших спадкоємців майна померлої, за позивачами, які є власниками житлового будинку, слід визнати й право власності на земельну ділянки під ним згідно вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.
Таким чином судом вставлено, що заявлене позивачами право підлягає визнанню, а позов про це задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись статтями12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК, ст. 377ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: