Ухвала

Іменем України

10 червня 2024 року

м. Київ

справа № 483/1220/21

провадження № 61-8178ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Калічем Євгеном Анатолійовичем, на додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2024 року (повний текст складено 03 травня 2024 року) у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Темнікової В. І., Тищук Н. О., в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни та про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_2 в інтересах якого діяв адвокат Каліч Є. А. звернувся з скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В. В. та про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Калічем Є. А., залишено без задоволення, а ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року.

19 квітня 2024 року представник ОСОБА_3 - адвокат Зотіков С. Є. подав до Миколаївського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката при веденні справи в апеляційному суді у розмірі 5 000 грн.

Додатковою постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2024 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 3 000 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, представник ОСОБА_3 - адвокат Зотіков С. Є. на підтвердження судових витрат надав суду: копію ордеру від 06 березня 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія МК № 799 від 03 січня 2020 року, копію Договору про надання професійної правничої допомоги від 07 жовтня 2022 року, копію додаткової угоди №1/24від 29 березня 2024 року до Договору про надання професійної правничої допомоги №07/10-22 від 07 жовтня 2022 року, Акт здачі-прийняття наданих послуг з правничої допомоги від 18 квітня 2024 року;

відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо);

враховуючи характер правовідносин у цій справі, межі перегляду справи, проаналізувавши обсяг наданих ОСОБА_4 послуг, їх дійсності та необхідності, колегія суддів вважала, що відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_3 підлягає сума у розмірі 3 000 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідності вчинення певних процесуальних дій.

31 травня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Калічем Є. А., на додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2024 року (повний текст складено 03 травня 2024 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційні інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

позивачем не доведено, що надані адвокатом Зотіковим С. Є. послуги були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Розмір заявлених вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката Зотікова С. Є. є необґрунтованим, набагато завищеним та неспівмірним.

Акт здачі-прийняття наданих послуг з правничої допомоги від 18 квітня 2024 року не є документом, який підтверджує проведення оплати, а тому не є належнимта допустимим доказом.

суд апеляційної інстанції застосував норму права, а саме статтю 141 ЦПК України, щодо стягнення витрат на правову допомогу без врахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 12 січня 2023 року у справі № 761/13085/14-ц, від 26 липня 2023 року у справі № 226/1138/20, від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21, від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22, щодо їх дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи;

посилається на постанову ВерховногоСуду від 28 вересня 2023 року у справі № 686/31892/19, в якій зазначено, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження);

суб`єктами правовідносин у спорі про оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження є боржник та приватний виконавець Довгань В. В., тобто особою, яка має право на стягнення витрат на правову допомогу адвоката є виключно приватний виконавець Довгань В. В., а не стягувач ОСОБА_3

судом апеляційної інстанції не була застосована стаття 452 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. Тобто, суб`єктом, який мав право на стягнення витрат на правову допомогу адвоката є виключно приватний виконавець Довгань В. В., але ж ніяк не позивач по справі.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суд апеляційної інстанції встановив, що обґрунтовуючи розмір правової допомоги у сумі 5000 грн, адвокат зазначав, що згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги від 07 жовтня 2022 року адвокат надає клієнту професійну правову допомогу у формі ведення судових справ та виконавчих проваджень, учасником яких є клієнт, щодо відносин клієнта з ОСОБА_1 , які виникли з договорів позики, оформленими борговими розписками, в тому числі ведення цивільної справи №483/1220/21 Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, в усіх судових провадженнях, включаючи оскарження судових рішень, дій, бездіяльності та/або постанов державного чи приватного виконавця, з метою врегулювання даної заборгованості на умовах найвигідніших для клієнта.

У договорі про надання професійної правничої допомоги від 07 жовтня 2022 року перебачено, що:

адвокат здійснюючи представництво клієнта в судах, має право від імені клієнта усі процесуальні дії, визначені процесуальним законом, включаючи підготовку та подання до судів будь-яких процесуальних документів (позовних заяв, відзивів, апеляційних, касаційних скарг, інших скарг, в тому числі скаргу у виконавчому провадженні); знайомитися з матеріалами справи, знімати фотокопії, заявляти відводи, клопотання, брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення суду, укладати й підписувати мирову угоду та користуватися іншими правами надані процесуальним законом (пункт 2);

розмір гонорару адвоката і порядок його виплати та порядок відшкодування витрати адвоката, пов`язаних із наданням правничої допомоги визначається додатковими угодами Сторін до цього Договору, окремо за кожний етап правничої допомоги, що надається за цим Договором (пункт 4).

Додатковою угодою від 29 березня 2024 року №1/24 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 07/10-22 від 07 жовтня 2022 року визначено конкретний вид, обсяг правничої допомоги, суму і порядок сплати гонорару адвоката за надання правничої допомоги, а саме:

ведення в Миколаївському апеляційному суді цивільної справи № 483/1220/21 за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця Довгань В. В. від 14 грудня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73608143;

вивчення документів щодо предмету правничої допомоги, апеляційного оскарження ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року у справі № 483/1220/21, законодавства та правових висновків Верховного Суду, що стосуються спірних відносин;

підготовка та подання до Миколаївського апеляційного суду, не пізніше 1 квітня 2024 року (включно), відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року;

участь адвоката в усіх судових засіданнях в Миколаївському апеляційному суді, незалежно від їх кількості, включаючи вчинення всіх необхідних процесуальних дій;

вчинення інших юридичних та фактичних дій для реалізації та захисту процесуальних прав і законних інтересів клієнта, в тому числі підготовка і подання заяви про стягнення судових витрат (пункт 1.1.);

гонорар адвоката за надання правничої допомоги визначається у фіксованому розмірі 5 000 грн та підлягає сплаті клієнтом в повному обсязі в день укладення сторонами цієї Додаткової угоди (пункт 1.2.).

18 квітня 2024 року сторонами підписано Акт здачі-прийняття послуг з правничої допомоги.

Згідно вказаного Акту надані наступні послуги:

вивчення документів щодо предмету правничої допомоги, апеляційного оскарження ухвали Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року у справі №483/1220/21, законодавства та правових висновків Верховного Суду, що стосуються спірних відносин становить 1 годину;

підготовка та подання до Миколаївського апеляційного суду, не пізніше 1 квітня 2024 року (включно), відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року - 3 години;

участь адвоката у судовому засіданні в Миколаївському апеляційному суді 17 квітня 2024 року, включаючи час на дорогу, очікування судового засідання в приміщенні суду - 1 година, підготовка та подання до Миколаївського апеляційного суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката - 1 година.

Будь-яких зауважень чи застережень з боку клієнта щодо обсягу та якості наданих послуг не заявлено.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«40. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

41. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

42. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

43. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

44. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

46. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що:

«у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Судами також не враховано, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України (на підставі якої прийнято рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу) суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При цьому, судами не враховано, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22) вказано, що:

«апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

Тому і у випадку закриття апеляційного провадження мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з апеляційною скаргою та відкриттям апеляційного провадження.

Отже, у разі закриття апеляційного провадження у зв`язку з відмовою особи, яка падала апеляційну скаргу, від такої, унеможливлюється повторне звернення цієї особи з апеляційною скаргою на оскарження судового рішення, однак інші учасники справи, які добросовісно реагували на відкриття апеляційного провадження поданням відзиву на апеляційну скаргу, понесли судові витрати, оскільки, у цьому випадку, звернулися за правничою допомогою до адвоката (стаття 15 ЦПК України), а відтак могли розраховувати на відшкодування вказаних витрат у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги. Однак такий же за своїми наслідками результат вони б отримали і у разі закриття апеляційного провадження, оскільки судове рішення, ухвалене судом першої інстанції по суті спору, залишається без змін.

Тому у випадку закриття апеляційного провадження відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України)».

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Апеляційний суд, з урахуванням характеру правовідносин у цій справі, меж перегляду справи, проаналізувавши обсяг наданих ОСОБА_4 послуг, їх дійсності та необхідності, суд апеляційної інстанції вважає, що відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_3 підлягає сума у розмірі 3 000 грн. Оскільки зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідності вчинення певних процесуальних дій.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення заяви.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду у справах № 922/1964/21, № 904/4507/18, № 826/1216/16, № 910/12876/19, № 755/9215/15-ц, № 922/445/19, № 226/1138/20, № 914/2355/21, № 910/9714/22, № 686/31892/19 необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Посилання у касаційній скарзі на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду № 761/13085/14-ц необґрунтовані, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин ніж в цій справі.

Аргумент касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не була застосована стаття 452 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника, касаційний суд відхиляє.

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).

В цій справі апеляційний суд стягнув судові витрати (зокрема, за подання відзиву на апеляційну скарги, участь в засіданні апеляційного суду) за представництво в апеляційному суді при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої в його інтересах адвокатом Калічем Є. А., на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 лютого 2024 року, в задоволенні якої апеляційним судом було відмовлено.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої постанови апеляційного суду свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Калічем Євгеном Анатолійовичем, на додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 травня 2024 року в справі за скаргою скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни та про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков