Єдиний унікальний номер судової справи 488/2903/21
Номер провадження 22-ц/812/1000/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

15 липня 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Ямкової О.О.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» рішення, яке ухвалено Корабельним районним судом міста Миколаєва 07 травня 2024 року, під головуванням судді Чернявської Я.А. в приміщені цього ж суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та скасування раніше нарахованих платежів і заборгованості за ними,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») про захист прав споживачів, шляхом припинення нарахування по рахунку та скасування раніше нарахованих платежів і заборгованості за ними.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 грудня 2019 року ОСОБА_2 було заповнено анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відповідно до якої позивач просила відкрити поточний рахунок у гривні на її ім`я із встановленим кредитним лімітом у АТ «Універсал Банк». Позивачу було видано картку Monobank АТ «Універсал Банк» та вона користувалась банківськими послугами відповідача, постійно зараховуючи кошти на свій рахунок.

23 квітня 2021 року позивач виявила, що з її банківського рахунку відбулось списання грошових коштів на загальну суму 44 928 грн.

Цього ж дня, 23 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернулась за контактним номером телефоном банку та повідомила про несанкціоноване списання кредитних коштів і необхідність блокування картки.

Крім того, з даного приводу позивач звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, відомості про що було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №50000210 за ч.1 ст.190 КК України.

Проте, незважаючи на дані факти відповідач продовжує нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, що були незаконно списані з її рахунку, комісії та інше.

Позивач неодноразово зверталась до контакт-центру відповідача із скаргами та зверненнями щодо вищевказаного, а також щодо надання копій документів, що є складовими частинами договору, та на підставі яких з її рахунку було списано кредитні кошти.

Відповідачем було надіслано позивачу копію Умов і правил обслуговування фізичних осіб в AT «Універсал Банк» про надання банківських послуг щодо карткових продуктів (MonoBank/Universal Bank) та копії заяв клієнта від 23 квітня 2021 року «Транзакція в розстрочку».

Із викладених документів позивачу стало відомо про те, що 23 квітня 2021 року невідомою особою протиправно було подано до банку від імені позивача наступні заяви:

№20.30. «Транзакція в розстрочку» на суму 36 400 грн; №20.30. «Транзакція в розстрочку» на суму 2 080 грн; №20.30. «Транзакція в розстрочку» на суму 2 080 грн.; №20.30. «Транзакція в розстрочку» на суму 1 040 грн.; №20.30. «Транзакція в розстрочку» на суму 3 328 грн.

Проте, ніяких заяв позивач не подавала, кредитні кошти не отримувала та вони просто були списані з її карткового рахунку. При цьому, банк не звернув увагу на підозрілість проведених п`яти операцій в один день за короткий проміжок часу.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила зобов`язати АТ «Універсал Банк» припинити нарахування по картці/рахунку ОСОБА_2 (зазначала номер) щомісячних платежів за миттєвими розстрочками за «Транзакціями в розстрочку» №20.30. на суму 36 400 грн., №20.30. на суму 2 080 грн., №20.30. на суму 2 080 грн., №20.30. на суму 1 040 грн., №20.30. на суму 3 328 грн., та заборгованості по ним, які були оформлені на ОСОБА_2 23 квітня 2021 року, та скасувати раніше нараховані платежі та заборгованість по ним.

АТ «Універсал Банк» надало до районного суду відзив, в якому просило в задоволені позову відмовити. Зазначало, що ОСОБА_2 увійшовши до мобільного додатку Monobank, пройшовши відповідну авторизацію, самостійно зробила переказ коштів з власного рахунку на рахунок, який був зазначений третіми особами. За таких обставин, банк не може нести відповідальність за особисті дії позивача по операціям, що супроводжувались успішною авторизацією клієнта, та відповідальність за такі операції покладається особисто на клієнта.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 07 травня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано АТ «Універсал Банк» припинити нарахування по картці/рахунку ОСОБА_2 (зазначений номер) щомісячних платежів за миттєвими розстрочками за «Транзакціями в розстрочку» №20.30. на суму 36 400 грн.; №20.30. на суму 2 080 грн.; №20.30. на суму 2 080 грн.; №20.30. на суму 1 040 грн.; №20.30. на суму 3 328 грн. та заборгованості по ним, які були оформлені на ОСОБА_2 23 квітня 2021 року, і скасовано раніше нараховані платежі та заборгованість по ним.

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що судовим розглядом не встановлено, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; ОСОБА_2 , як користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальність за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, позивач повідомила про цей факт банк та звернулася до правоохоронних органів.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал Банк», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити. В апеляційній скарзі зауважує, що факту правопорушення чи вини банку у спірних правовідносинах не встановлено.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 23 грудня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (том 1 а.с.5).

24 квітня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості та зареєстроване кримінальне провадження №0000210 за заявою ОСОБА_2 від 24 квітня 2021 року про те, що 23 квітня 2021 року о 16 год. 32 хв. невстановлена особа, шляхом обману, під приводом оформлення розстрочки у банку Monobank, заволоділа грошовими коштами у сумі 38 400 грн., належними ОСОБА_2 , чим спричинила останній матеріальний збиток на вказану суму (том 1 а.с.6).

23 квітня 2021 року від імені ОСОБА_2 було подано до банку заяви:

№20.30. від 23 квітня 2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку»; тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту - здійснення платежу; ліміт кредиту - 1 040 грн.; строк кредиту - 3 місяці. Підпис 23.04.2021 року ОСОБА_2 накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа (том 1 а.с.9-10);

№20.30. від 23 квітня 2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку»; тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту - здійснення платежу; ліміт кредиту - 2 080 грн.; строк кредиту - 3 міс. Підпис 23.04.2021 року ОСОБА_2 накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа (том 1 а.с.13);

№20.30. від 23 квітня 2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку»; тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту - здійснення платежу; ліміт кредиту 2 080 грн.; строк кредиту - 3 міс. Підпис 23.04.2021 року ОСОБА_2 накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа (том 1 а.с.16);

№20.30. від 23 квітня 2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку»; тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту - здійснення платежу; ліміт кредиту - 36 400 грн.; строк кредиту -3 міс. Підпис 23.04.2021 року ОСОБА_2 накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа (том 1 а.с.19);

№20.30. від 23 квітня 2021 року за видом кредиту «Транзакція в розстрочку»; тип кредиту - невідновлювальна кредитна лінія; мета отримання кредиту - здійснення платежу; ліміт кредиту 3 328 грн.; строк кредиту - 3 міс. Підпис 23.04.2021 року ОСОБА_2 накладення електронного цифрового підпису перевірено за допомогою відкритого ключа (том 1 а.с.20-21).

Згідно з ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За правилами ст.1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами.

За ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.56 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки.

Положеннями ч.6 ст.64 Закону України «Про платіжні послуги» порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Відповідно до пункту 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Згідно з пунктом 146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до пункту 147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18).

Позивач звертаючись до суду із позовом зазначала, що 23 квітня 2021 року з її карткового рахунку, відкритого на її ім`я, відбулося несанкціоноване зняття коштів на загальну суму 44 928 грн.

Разом з цим, з матеріалів справи, зокрема, із аудізапису, який було долучено представником відповідача, вбачається, що працівниками банку були вчинені дії, спрямовані на встановлення фактичних обставин переказу коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 здійснених 23 квітня 2021 року.

Так, із аудіозапису телефонної розмови за зверненням ОСОБА_2 до контакт-центру АТ «Універсал Банк» встановлено, що позивач повідомила працівника банку про те, що їй зателефонувала особа, яка представилась представником служби безпеки банку, та пояснила, що їй необхідно перевести кошти на нібито її віртуальну картку та оформити розстрочку. Вказані дії позивач виконала. Номер карткового рахунку не запам`ятала.

З письмових пояснень відповідача убачається, що при авторизації в Мобільному додатку 23 квітня 2021 року, використовувався мобільний пристрій та фінансовий номер, який закріплений за позивачем, як основний пристрій використання Мобільного додатку ще з дати укладення договору між сторонами. При цьому, 23 квітня 2021 року ПІН-код був введений вірно з першої спроби.

За такого, на думку колегії суддів, матеріалами справи не доведено, що транзакції по рахунку позивача відбулись за участі третіх осіб та без її волі, оскільки з врахуванням обставин справи та дослідженого в судовому засіданні апеляційного суду аудіозапису, встановлено, що позивач самостійно та з власної ініціативи здійснила переказ коштів зі свого карткового рахунку на інший рахунок.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновку про те, що не було встановлено обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з карткового рахунку. Більш того, колегія суддів констатує, що такий факт доводиться лише у разі несанкціонованого списання грошових коштів з рахунків. Разом з тим, кошти списанні з карткового рахунку ОСОБА_2 та оформлення розстрочки здійснено добровільно самим позивачем.

Відтак, не вбачається, що з вини відповідача були неправомірно чи помилково знятті кошти з рахунку позивача ОСОБА_2 .

Не спростовує вказаного факту й наявність відкритого кримінального провадження за заявою позивача за ч.1 ст.190 КК України (шахрайство), оскільки відкрите кримінальне провадження за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивача не доводить того, що саме ця невстановлена особа/особи заволоділи персональними даними позивача з метою здійснення переказу коштів на інший рахунок.

Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15 (провадження №14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі №48/340 (провадження №12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16 (провадження №12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (провадження №12-140гс19, пункт 98).

Відповідно до заявлених вимог, посилаючись на те, що з її карткового рахунку в АТ «Універсал Банк» неправомірно були списанні кошти, позивач просила зобов`язати банк скасувати нараховані платежі та заборгованість по ним. Разом з тим, на думку колегії суддів, покладення такого обов`язку на банк не є належним способом захисту прав споживача, оскільки не відповідає вимогам ЦК України.

За такого, оскільки суд першої інстанції був іншої думки та задовольнив позовні вимоги, то допущену ним помилку слід виправити судовим рішенням апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, через що підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи норму ст.141 ЦПК України, та те, що позивач ОСОБА_2 є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», то витрати понесені АТ «Універсал Банк» при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 362 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 07 травня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів та скасування раніше нарахованих платежів і заборгованості за ними відмовити.

Понесені Акціонерним товариством «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на суму 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн., за платіжною інструкцією №8722_3 від 24 травня 2024 року компенсувати за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: Н.В. Самчишина

О.О. Ямкова

Повний текст судового рішення

складено 19 липня 2024 року