Справа № 749/627/24
Номер провадження 2/749/164/24
"11" вересня 2024 р. м.Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Шаповал З.О.
за участю секретаря Мирошниченко А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Сновськ цивільну справу №749/627/24 за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 29.04.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання на 27.05.2024 р.
27.05.2024 р. від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.
27.05.2024 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 19.06.2024 р. Оголосити перерву у справі до 17.07.2024 р. Витребувано від акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» додані до даної позовної заяви копії анкети-заяви №ВКП/1097 від 16.09.2020 р., паспорту споживчого кредиту, довідки про систему гарантування вкладів фізичних осіб належної якості.
17.07.2024 р. справу було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді у іншій справі.
08.08.2024 р. від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
14.08.2024 р. справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.
У судове засідання 11.09.2024 р. представник позивача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у позові просить справу розглянути у його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослiдивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
На підтвердження своїх позовних вимог позивачем також надано: копію додатку № 6 «Тарифний план «Запасочка» (а. с. 17), копію публічної пропозиції на укладення договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ КБ «Глобус» (а. с. 5-9). Підписи відповідача у зазначених документах відсутні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що вбачається із виписки по рахунку відповідача, в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.
Щодо оцінки в якості доказів наданих позивачем копії додатку № 6 «Тарифний план «Запасочка» та копії публічної пропозиції на укладення договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ КБ «Глобус» суд зазначає про таке.
За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 13 суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, що діяли саме на час підписання заяви, надана банком роздруківка умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Зазначене відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом 26.02.2020 р. при розгляді справи № 335/2109/18.
У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013 зазначено, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору; особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності.
Надані позивачем копія додатку № 6 «Тарифний план «Запасочка» (а. с. 17), копія публічної пропозиції на укладення договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ КБ «Глобус» не містять підпису про ознайомлення з ними відповідача, тому їх не можна вважати складовою укладеного сторонами кредитного договору, оскільки відсутні дані про їх визнання останнім в тому виді, в якому їх надано суду.
Подібних висновків дійшов Чернігівський апеляційний суд у постанові від 29.04.2024 р. у справі № 750/6936/22.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за відсотками по кредиту, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Судом встановлено, що сторони договору в анкеті-заяві обумовили розмір відсотків за користування кредитними коштами, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення відсотків за договором пред`явлено правомірно.
У той же час, згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 462/1671/20.
Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зауважив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 204/5103/21.
Оскільки судом встановлено, що позивачем помилково нараховувалися відповідачу відсотки після звернення банку до позичальника з вимогою про повернення коштів, враховуючи обсяг доказів у справі, суд вважає за можливе самостійно визначити суми нарахувань, які підлягають стягненню.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, після 01.05.2023 р. позивачем нараховано прострочену заборгованість по відсоткам: 31.05.2023 р. 503, 62 грн, 30.06.2023 р. 487, 37 грн, 31.07.2023 р. 503, 62 грн, 31.08.2023 р. 503, 62 грн, 30.09.2023 р. 487, 37 грн, 31.10.2023 р. 503, 62 грн, 30.11.2023 р. 487, 37 грн, 31.12.2023 р. 503, 62 грн, 31.01.2024 р. 502, 24 грн, 29.02.2024 р. 469, 84 грн, 01.04.2024 р. 502, 24 грн., що загалом становить 5454,53 грн. (а. с. 23-28).
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме акту прийому-передачі послуг за договором № 010224 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.02.2024 р. та копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів, витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 6000, 00 грн. (а. с. 35, 36).
У той же час відповідачем було подано заяву, у якій вона просить зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та були понесені стороною позивача, з наступним обгрунтуванням.
Відповідач вважає заявлену у договорі ціну неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних робіт з огляду на те, що у даній справі: текст позову міститься на 3 аркушах (тобто незначний за обсягом); у позові відсутнє посилання на висновки Верховного Суду щодо спірних правовідносин, що, на переконання відповідача, свідчить про те, що представником відповідача не витрачався взагалі або був витрачений лише незначний час на дослідження судової практики з даного питання; позивачем до позову було додано незначний обсяг документів, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу становить надмірний фінансовий тягар для відповідача; дана справа є типовою, а тому не становить надмірної складності та не вимагає від представника позивача багато часу.
Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача суд зазначає про наступне.
Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2024 року у cправі № 910/9714/22 зазначив, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З огляду на зазначене та враховуючи складність справи, яка відповідно до положень ЦПК України є малозначною та яка є типовою справою про стягнення заборгованості за кредитним договором, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, зокрема, але не виключно об`єм позовної заяви, витрачений адвокатом час, майновий стан сторін, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд вважає, що розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору - відповідача, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 6000, 00 грн до 500, 00 грн.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно, з відповідача на користь підлягає стягненню 2484,78 грн судового збору та 410,30 витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 3, 207, 526, 625, 626, 628, 638, 1046, 1048, 1049, 1077, 1078 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позов акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 2484, 78 гривень (дві тисячі чотириста вісімдесят чотири гривні 78 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 410, 30 гривень (чотириста десять гривень 30 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду у зазначений вище строк.

Суддя З.О.Шаповал