Справа № 202/7417/23
Провадження № 2/202/182/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 липня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Гур`єв В.М. з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Краматорську померла ОСОБА_5 , яка була дружиною позивача та матір`ю третіх осіб. Після смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина, а саме: 1/5 частка житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України відповідач ОСОБА_2 , вважається таким, що прийняв спадщину. Наголошував, що відповідач ОСОБА_2 фактично не прийняв спадщину, що залишилась після смерті його матері ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що на час відкриття спадщини - ОСОБА_2 не проживав зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2000 року по 28.01.2023 включно, тобто на день смерті ОСОБА_5 . Викладені обставини підтверджуються актом про непроживання. Встановлення факту непроживання відповідача разом зі спадкодавцем на момент смерті останньої для ОСОБА_1 має юридичне значення, а саме дозволить прийняти спадщину після смерті його дружини.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гур`єв В.М. позов підтримав та просив задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області 23.11.2015, актовий запис № 3207.

Померла ОСОБА_5 була дружиною позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , виданим 22.10.1967, актовий запис № 203.

Згідно відповіді № 50882 від 27.04.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту від 31.03.2023, підписаного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , посвідченого головою комітету мікрорайону № 1 Доценко Л. та головою комітету мікрорайону № 4 Євстігнєєвою А., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку АДРЕСА_1 з 2000 року по 28.01.2023 року не проживав, з 28.01.2023 року по теперішній день мешкає за даною адресою.

Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу(ст. 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з п.п. 3.21, 3.22 гл. 10 р. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Тлумачення ст. 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Зазначене викладене в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У постанові від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц (провадження № 61-5221св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про «автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини». При цьому зазначено, що спадкоємцю достатньо звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт із реєстрацією за місцем проживання спадкодавця, і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину.

Зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , на день смерті спадкодавця, є достатнім доказом його постійного проживання разом із спадкодавцем. Позивач не довів належними та допустимими доказами факт не проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивачем надано акт про непроживання від 31.03.2023, однак матеріали справи не містять доказів, що підтверджують постійне проживання ОСОБА_2 за іншою адресою, ніж його зареєстроване місце проживання. Належних та допустимих доказів на спростування фактичного проживання ОСОБА_2 станом на день смерті спадкодавця за іншою адресою позивач не надав.

Постійним місцем проживання особи є місце, за яким особа зареєстрована у встановленому законом порядку.

У позові позивач зазначає, що ОСОБА_2 не проживав в спірному будинку з 2000 року. Проте за життя а ні спадкодавець, а ні позивач як співвласники будинку не ставили питання про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування цим житловим будинком.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 25.07.2024.

Суддя Г.В. Бєсєда