БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-о/356/20/24
Справа № 356/432/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2024 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшла звернувся ОСОБА_1 з вказаною вище заявою, в якій просив встановити факт самостійного виховання ним неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заяви вказував, що з 22.09.2007 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Березанського міського суду Київської області від 10.10.2016 було розірвано. Від спільного подружнього життя народилась дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з червня 2023 року проживає разом з батьком. Стверджує, що самостійно виховує та утримує доньку, оскільки мати ОСОБА_2 покинула сім`ю та понад рік не проживає з дитиною та не приймає участі у її вихованні. Встановлення судом факту самостійного виховання дитини в судовому порядку необхідне йому для оформленні документів для соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним з батьків, а також для реалізації передбаченого законом права на відстрочку від мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідно його встановлення.

Аналогічні висновки зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц, від 30.05.2018 у справі № 761/16799/15-ц, а також постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 591/5199/20, від 12.10.2022 у справі № 463/14365/21, від 19.06.2019 у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 у справі № 641/5187/20.

Отже, розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

Інститут окремого провадження та встановлення у цьому провадженні юридичного факту не передбачені для того, аби вирішити (допомогти вирішити) будь-який спір про право.

Відповідно до позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, зазначено, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення матері/батька батьківських прав.

Обґрунтовуючи заяву про встановлення факту самостійного виховання дитини, заявник фактично посилається на ухилення матір`ю дитини від виконання своїх батьківських обов`язків, що необхідне йому для отримання соціальної допомоги як одинокому батьку, а також вирішення питання про відстрочку від мобілізації та перетину кордону.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Отже, в силу статей 150, 155, 164 СК України, ухилення батьків від виконання обов`язків по вихованню дитини є різновидом порушення прав дитини, і може бути підставою для притягнення до юридичної відповідальності, зокрема, позбавлення батьківських прав.

Доведення фактів порушення прав особи , зокрема,ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і вона виховується лише одним з батьків, не може відбуватись в межах окремого провадження, оскільки передбачає наявність спору про право.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вказане, у відкритті провадження слід відмовити з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186-187, 258-261, 263, 293-294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день їх проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. О. Капшученко