Номер провадження: 22-з/813/271/24
Справа № 2-453/10
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення рішення апеляційного суду Одеської області 03 жовтня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселенні, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та визнання договору дарування недійсним, -

встановила:

У жовтні 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного 01.02.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , визнати недійсним договір дарування 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що укладений 13.10.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , усунути їм перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку та їх виселення з будинку АДРЕСА_1 , крім того просили витребувати від ОСОБА_7 та передати їм 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і просила визнати договір купівлі продажу 12/100 частин будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_14 01.04.2000 року дійсним, визнати за нею право власності на 12/100 частин будинку АДРЕСА_1 , визнати за нею право власності на зазначену частину будинку, визнати договір дарування від 28.12.2002 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у частині дарування 12/100 частин будинку недійсним

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2010 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був задоволений. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Визнано недійсним договір дарування 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що укладений 01.02.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ; визнано недійсним договір дарування 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений 13.10.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; усунуті перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , та виселено останніх (т.2 а.с.252-253).

Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_4 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.10.2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2010 року скасовано в частині визнання недійсним договору дарування 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного 13.10.2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . В цій частині ухвалено нове рішення. Витребувано від ОСОБА_7 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , повернуто указану частку домоволодіння у власність ОСОБА_2 . В решті рішення залишено без змін.

У травні 2024 року, в порядку ст. 271 ЦПК України, до суду надійшла заява ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , про роз`яснення рішення апеляційного суду Одеської області 03 жовтня 2011 року, в якій заявник просить роз`яснити судове рішення стосовно того, яка частина домоволодіння АДРЕСА_1 , повинна була належати її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява про роз`яснення судового рішення обґрунтована тим, що позивач у справі ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцями першої черги після її смерті були її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 помирає ОСОБА_15 . На час смерті останнього правовстановлюючі документи на належну ОСОБА_3 частину у домоволодінні її діти не оформили та у встановленому законом порядку не зареєстрували.

При зверненні ОСОБА_1 до нотаріальної контори останній повідомили, що право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері та брата, оформити на підставі рішення апеляційного суду Одеської області 03 жовтня 2011 року неможливо, оскільки не зрозуміло, яка саме частина домоволодіння повинна належати ОСОБА_3 .

У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про роз`яснення рішення апеляційного суду Одеської області 03.10.2011 року, в якій заявник просить роз`яснити судове рішення щодо належності частин домоволодіння АДРЕСА_1 її матері ОСОБА_3 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із заявою та матеріалами справи, доходить до висновку про необхідність відмови ОСОБА_1 у роз`ясненні рішення апеляційного суду Одеської області 03.10.2011 року, з наступних підстав.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суть роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації. Роз`яснення рішення суду здійснюється шляхом постановлення судом відповідної ухвали. В ухвалі з цього приводу суд викладає більш повно і чітко ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до змісту рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

За змістом вказаних роз`яснень та вимог ст. 271 ЦПК України, підлягає роз`ясненню судове рішення, яким вирішено спір по суті, тобто воно впливає на права, обов`язки та інтереси учасників судового провадження. Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення судом. Крім того, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих осіб, які будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності та визначеності рішення. Тобто, роз`ясненню підлягає судове рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Незрозумілість мотивації судового рішення не може бути метою роз`яснення судового рішення.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення апеляційного суду Одеської області 03.10.2011 року, ОСОБА_14 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , належало 87/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Після її смерті її донька ОСОБА_3 прийняла спадщину в установленому законом порядку, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на 87/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 19.08.2002 року за реєстровим №3-368.

08.12.2002 року ОСОБА_3 розпорядилася своєю власністю, уклавши нотаріально посвідчений договір дарування 12/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 .

Таким чином, на підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що власниками 87/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Питання щодо поділу спільного майна між співвласниками - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не було предметом розгляду даної справи, та, відповідно, судами першої та апеляційної інстанції не вирішувалось.

Відтак визначити, у межах розгляду даної справи, враховуючи її предмет, частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належала позивачу ОСОБА_3 , не вбачається можливим.

Одночасно колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 , що згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №501/2148/17 зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

У даному випадку, оскільки спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, можливим є поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відтак, для захисту свого порушеного права, ОСОБА_1 не позбавлена передбаченого законом права звернутися до суду першої інстанції із відповідними позовними вимогами.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення апеляційного суду Одеської області 03.10.2011 року.

Керуючись ст. 271, 367, 368, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Відмовити ОСОБА_1 у роз`ясненні рішення апеляційного суду Одеської області 03 жовтня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ВГІРФО Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселенні, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності та визнання договору дарування недійсним.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

Є.С. Сєвєрова