Справа № 463/2001/19 Головуючий у 1 інстанції Леньо С.І.
Провадження № 22-з/811/117/24 Доповідач в 2-й інстанції Копняк С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Марко О.Р.,

з участю - відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 ; третя особа: орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення часток у майні, припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

постановою Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 червня 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення часток у майні, припинення права власності задоволено.

Визначено частки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 21,1 кв.м. по 1/3 за кожним із співвласників: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 21,1 кв.м., компенсувавши йому вартість такої у сумі 96 000 грн 00 коп., які внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунку ТУ ДСА України у Львівській області згідно квитанції № 18 від 03 червня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2280 грн 20 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 2466 грн 00 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції та 3288 грн 00 коп. судового збору за розгляд справи судом касаційної інстанції.

29 березня 2024 року ОСОБА_2 подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій звертає увагу на приписи статті 356 ЦК України. На думку заявниці, тлумачення вказаних норм свідчить, що: припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку; визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право; у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права; недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.

Верховний Суд зазначив, що вирішення спору про позбавлення права на майно, є підставою для виникнення цього права у позивача. З позиції Верховного Суду не вбачається, що позивач повинен заявляти такі вимоги. У даній справі суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов не вирішив цього питання.

Заявник також зазначає в поданій заяві про те, що вже зверталася до Львівського апеляційного суду із заявою з аналогічними вимогами, але з інших правових підстав (посилаючись на неможливість виконання рішення суду і практику Верховного Суду щодо поділу майна подружжя). Відтак, на її думку, перепони щодо звернення з аналогічними вимогами з інших підстав відсутні.

Просить ухвалити додаткове рішення в якому постановити, що в результаті припинення права власності на 1/3 частини квартири, належну ОСОБА_1 та присудження на його користь компенсації вартості частки в сумі 96 000 грн, визначити остаточно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 21,1 кв.м. за кожним.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22) зазначено, що:

«7.24. Аналіз положень статті 244 ГПК України та статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною першою статті 221 ГПК України.

7.25. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат».

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Вимоги до змісту рішення містяться в статті 265 ЦПК України, а до постанови суду апеляційної інстанції в статті 382 цього Кодексу.

Так, у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги (пункт «а» частини четвертої статті 382 ЦПК України.

У резолютивній частині рішення зокрема, зазначається висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог (пункт 1 частин п`ятої статті 265 ЦПК України).

Аналіз змісту позовної заяви, рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги свідчить, що в межах цієї справи не розглядались позовні вимоги про визнання (визначення) остаточно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 21,1 кв.м. за кожним.

Відтак, відсутні законодавчі підстави для прийняття додаткового рішення у справі, оскільки в такому разі буде змінено сам зміст рішення, що є недопустимим у розумінні статті 270 ЦПК України.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в січні 2024 року вже зверталася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі ( а.с.24 - 27 том 4). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення відмовлено ( а.с. 56- 58). Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2024 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на цю ухвалу відмовлено. Відмовляючи у відкритті касаційного провадження Верховний Суд виходив з обґрунтованості оскаржуваної ухвали, та вказав, зокрема, і на те, що позовні вимоги, які просить вирішити заявниця шляхом ухвалення додаткового рішення, у межах цієї справи нею не заявлялись, судами не розглядались, і ухвалення такого додаткового рішення призведе до зміни самого змісту рішення, що є недопустимим в розумінні статті 270 ЦПК України.

Аналіз змісту поданої 29 травня 2024 року заяви про ухвалення додаткового рішення у справі зводиться до аналогічних доводів, проте з посиланням на висновок Верховного Суду про застосування матеріального права, що з огляду на фактичні обставини у даній справі не дає підстав для ухвалення додаткового рішення.

А відтак, в задоволенні заяви слід відмовити.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на таке.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша стаття 44 ЦПК України).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (частина друга пункт перший стаття 44 ЦПК України).

Керуючись статтями 259 - 261, 268, 270, 368, 381 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 30 травня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич