УХВАЛА

22 травня 2024 року

м. Київ

справа № 756/3956/20

провадження № 61-7350ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича, стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтереси яких представляє їх законний представник ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А. Т. (далі - головний державний виконавець Назаровець А. Т.), стягувачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , інтереси яких на підставі статті 242 ЦК України представляє їх законний представник - їх батько ОСОБА_1 , в якій просив суд:

- визнати бездіяльність головного державного виконавця Назаровця А. Т. за виконавчими провадженнями № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 неправомірною;

- зобов`язати головного державного виконавця Назаровця А. Т. усунути порушення прав заявника, та виконати певні дії за виконавчими провадженнями № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_1, а саме:

1) Накласти арешти на все майно боржника згідно з вищевказаним переліком або відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2022 року

№ 1137, від 21 лютого 2023 року № 164, від 21 лютого 2023 року № 166, від 24 лютого 2023 року № 168, від 03 березня 2023 року № 194, від 21 березня 2023 року № 239 та № 240, від 24 березня 2023 року № 249, від 07 квітня 2023 року № 295, № 296, № 299 та № 300, від 18 квітня 2023 року № 323;

2) Накласти арешти на всі відомі рахунки боржника - держави російська федерація або відповідно до інформації про кошти боржника, визначені в розпорядженнях Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2022 року № 1137, від 21 лютого 2023 року № 164, від 21 лютого 2023 року № 166, від 24 лютого 2023 року № 168, від 03 березня 2023 року № 194, від 21 березня 2023 року № 239 та № 240, від 24 березня 2023 року № 249, від 07 квітня 2023 року № 295, № 296, № 299 та № 300, від 18 квітня 2023 року № 323;

3) Організувати та провести торги арештованим майном боржника з направленням відповідних грошових коштів для примусового виконання рішень судів за виконавчими провадженнями № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_1;

4) Повідомити про можливість зміни способу виконання рішення по вищевказаних виконавчих провадженнях з метою отримання стягувачами майна та активів держави російська федерація.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 21 лютого 2024 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Назаровця А. Т., стягувачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інтереси яких на підставі статті 242 ЦК України представляє їх законний представник - їх батько ОСОБА_1 відмовлено.

19 травня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року (надійшла 20 травня 2024 року),

в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду або Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі заявник посилається, як на підставу касаційного провадження на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.

Зокрема, заявник не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Згідно з частиною шостою статті 43 ЦПК України процесуальні документи

в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пункту 29 Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), у разі подання до суду документів

в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно із частиною сьомою статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Так, касаційна скарга була сформована в системі «Електронний суд», проте доказів надсилання листом з описом вкладення всім учасникам справи копій цієї касаційної скарги представник заявника не надав.

Зокрема, заявником не надано доказів направлення касаційної скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 21 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 травня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць