Справа № 127/9911/24
Провадження № 2/127/1198/24
УХВАЛА

13 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши заяву представника відповідача про встановлення строку для подання відзиву із доказами,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Представник відповідача подала заяву та, крім клопотання про відкладення розгляду справи, просила також встановити додатковий місячний строк для подання відзиву із доказами, враховуючи, що відповідач проживає в Республіці Німеччина та лише 30 травня 2024 року отримав копію позовної заяви з додатками, а докази в підтвердження його заперечень наразі можуть бути надані лише на німецькій мові та для їх перекладу потрібен час орієнтовно 15 днів.

Представник позивача в судовому засіданні просила критично поставитися до запропонованого відповідачем строку.

Суд, розглянувши цю заяву, дійшов такого висновку.

Як слідує з матеріалів справи відповідач є громадянином України та має зареєстроване місце проживання в м. Вінниці. В той же час ухвала про відкриття провадження в справі з копією позовної заяви була повернута до суду як не вручена з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», аналогічно була повернута і ухвала про прийняття до розгляду заяви в частині зміни розміру позовних вимог.

Наразі судом були направлені вказані документи на адресу проживання відповідача, зазначену позивачем в позовній заяві (Федеративна Республіка Німеччина, м.Любек).

Як слідує зі змісту заяви представника відповідача, останній дійсно мешкає за цією адресою, 30 травня 2024 року отримав ухвалу про відкриття провадження в справі з копією позовної заяви з додатками та був повідомлений про розгляд справи.

Представник відповідача просить встановити додатковий строк для подання відзиву з доказами.

Слід звернути увагу, що виходячи зі змісту ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву, а у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

За змістом положень ст.127 ЦПК України встановлений судом строк може бути продовжений.

Тобто чинне цивільно-процесуальне законодавство передбачає норми як «продовження строку», так і «встановлення додаткового строку». Наразі для доказів, які з поважних причин не подані в строк для подання відзиву, встановлюється додатковий строк, а в разі, якщо особа з поважних причин в установлений судом строк не може реалізувати своє право на подання відзиву, то такий строк може бути продовжений.

Як слідує із заяви представника відповідач 30 травня 2024 року отримав ухвалу про відкриття провадження в справі. Судом був встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, тобто з урахуванням дати отримання ухвали про відкриття провадження у справі, про яку зазначає представник, такий відзив, а відповідно і докази слід подати до 14 червня 2024 року.

11 червня 2024 року представник звернувся з відповідною заявою. Тобто на момент постановлення цієї ухвали строк не пропущений (з урахуванням повідомленої представником дати отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі).

Наразі суд звертає увагу, що для подання відзиву та доказів, які потребують перекладу на українську, потрібен час, відповідач мешкає за межами України, а правом на правничу допомогу відповідач скористався лише 03 червня 2024 року, уклавши відповідний договір, тому суд вважає за можливе продовжити відповідачу строк для подання відзиву до 25 червня 2024 року.

Вказаний строк суд вважає достатнім для реалізації відповідачем його прав.

Відповідно до ч.2 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому суд також зважає, що право учасників справи на подання заяв по суті та доказів реалізують принцип змагальності сторін.

Суд наголошує, що саме засада змагальності опосередковано, через її контролюючу функцію, є гарантом законності, об`єктивності, неупередженості та повноти судового розгляду справи.

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (Рішення у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії», від 23 червня 1993 року, заява № 12952/87, п. 63).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав. При цьому, важливим є встановлення оптимального співвідношення активності сторін та активності суду.

В рішеннях, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про порушення ст. 6 Конвенції, зазначено, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (рішення у справах «Лобо Мачадо проти Португалії» (Lobo Machado v. Portugal) і «Фермьойлєн проти Бєльгії» (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., рішення у справі «Нідерост-Губер проти Швейцарії» (Niderost Huberv. Switzerland) від 18 лютого 1997 р.).

Отже з урахуванням основних засад національного судочинства та практики Європейського суду з прав людини належить забезпечить реалізацію права сторін на змагальність.

При цьому з урахування того, що суд продовжив строк для подання відзиву на позовну заяву, відсутні підстави для встановлення додаткового строку для подання доказів, так як останні подаються в строк для подання відзиву.

З огляду на продовження відповідачу строку для подання відзиву судове засідання слід відкласти.

На підставі викладеного, керуючись ст. 127, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_2 строк для подання відзиву з доказами в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини до 25 червня 2024 року.

Судове засідання відкласти.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині продовження строку може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 13.06.2024.

Суддя: