Справа №403/143/22 провадження № 2/403/112/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року с-ще Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Атаманової С.Ю.,

при секретарі судових засідань Руссу В.І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Устинівка в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У липня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 29 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Устинівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №22. Позовна вимога обґрунтовується тим, що за час шлюбу між нею та відповідачем постійно виникали суперечки, внаслідок того , що кожний із них мав різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та щодо виховання дітей. Крім того, причиною розпаду сім`ї стало зловживання відповідачем алкоголю, в зв`язку з чим між ними втрачено почуття взаємної любові та поваги. З початку травня 2022 року фактичні шлюбні відносини між сторонами по справі припинились. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливим, а тому наявними є підстави для задоволення позову. Одночасно в позовній заяві зазначено про проживання двох малолітніх дітей сторін по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом із позивачем та перебування їх на її утриманні.

19 червня 2024 року відповідачем по справі ОСОБА_2 до суду був поданий відзив на позовну заяву (а.с.25-28), в якому він не заперечуючи проти розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , зазначив про те, що наведені позивачем в позовній заяві обставини проживання з нею сина та перебування його на її утримання не відповідають дійсності, оскільки позивач вже 1 рік 6 місяців як залишила сім`ю і за її згодою саме він виховує та утримує їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, вважав, що зазначені позивачем підстави для розірвання шлюбу (різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та щодо виховання дітей) є безвідповідальними та необгрунтованими, а на підтвердження зловживання ним алкоголем, як на ще одну причину розпаду сім`ї, позивачем до позовної заяви не було додано жодного письмового доказу. Відповідно до п.1 ч.4 ст.265 ЦПК України прохав зазначити в мотивувальній частині рішення обставини проживання з ним після припинення шлюбних відносин малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та належного виконання ним батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини; не зазначення в позовній заяві фактичного місця проживання та перебування позивача ОСОБА_1 , а також відсутність належних та допустимих доказів про зловживання ним алкоголем, що стало підставою для розірвання шлюбу.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що за час перебування у шлюбі з відповідачем її, як дружину, було повністю знецінено. Ставлення до неї було як до домогосподарки, вона почувалася в сім`ї як рабиня. Неодноразові спроби зберегти сім`ю виявились невдалими, оскільки відповідач не бажає йти на компроміси. Зазначила, що придбання ліків для дітей та продуктів харчування здійснювалось за її рахунок. Вона неодноразово зверталась до чоловіка за фінансовою допомогою, однак він відмовляв в цьому і між ними постійно виникали суперечки з приводу фінансових питань (розпорядження коштами), які її чоловік узгоджував зі своїми батьками. Вважає, що надавати їм з відповідачем строк на примирення суду не потрібно, оскільки з дати припинення їх спільного проживання в одному приміщенні минуло занадто багато часу (з 07 лютого 2023 року). З приводу зазначеної в позовній заяві обставини вживання відповідачем алкогольних напоїв суду пояснила, що така обставина мала місце, однак доказів на її підтвердження вона суду надати не може. З приводу зазначеного відповідачем у відзиві твердження про відсутність її участі у вихованні сина ОСОБА_3 , який проживає разом з ним, заперечила, пояснивши, що на даний час вона проживає та працює в м.Одеса, а тому не має можливості приїздити до дитини за один вихідний день. Відповідач обіцяв у червні привести до неї сина, однак не зробив цього. До січня 2024 року вона завжди приймала участь у ремонтах в школі, відвідувала шкільні збори. На сьогодні вона цікавиться навчанням сина шляхом спілкування із вчителями у телефонному режимі та через відповідний чат у застосунку-месенжері "Viber"6-Б класу.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_1 не заперечував. Суду пояснив, що примирення між ними, як подружжям, є неможливим з огляду на те, що вони не проживають однією сім`єю півтора року - з 07 лютого 2023 року, коли дружина забрала дочку та перестала проживати з ним в одному будинку. Він намагався налагодити відносини з дружиною, однак безрезультатно. На даний час у нього втрачене почуття любові до позивача, а тому він не бажає збереження з нею сім`ї. Заперечив обставину зловживання ним алкоголем, а також те, що він не забезпечував сім`ю фінансово. Суду пояснив, що він оплачував комунальні послуги, надав у розпорядження дружини автомобіль, на якому вона їздила, купував для неї телефони. Всі зароблені кошти він приносив додому, однак позивач вважала, що він мало отримує на посаді заступника директора ПСП «Агролан». Крім того, він також не бачить різниці у їх з позивачем поглядах на виховання дітей, як обставини, зазначеної останньою в позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зміст заяв по суті та письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом по справі встановлено, що між сторонами по справі 29 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Устинівського районного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано шлюб за актовим записом №22 (а.с.5).

Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6, 7).

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова від 21 грудня 2007 року №11) проголошена Конституцією охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час, що минув з дня прийняття позовної заяви до розгляду та призначення першого судового засідання, сторони по справі не вживали жодних дій щодо примирення та збереження сім`ї з огляду на відсутність поданих ними суду відповідних письмових заяв з цього приводу.

Наявності спірних питань щодо поділу майна, як спільної сумісної власності подружжя, а також місця проживання їх малолітніх дітей, за відсутності відповідних заяв сторін, судом під час судового провадження також не встановлено.

Відповідно до п.10 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що сторони по справі не згодні на примирення, оскільки вважають, що шлюб між ними припинив своє існування, а збереження їх сім`ї є недоцільним з огляду на втрату ними почуття любові один до одного та тривалість окремого проживання.

Висловлена в судовому засіданні позиція сторін по справі свідчить про різне бачення ними ролі кожного з подружжя в матеріальному забезпеченні сім`ї, підтриманні домашнього затишку та вирішенні інших щоденних побутових питань.

За встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність згоди кожного з подружжя на розірвання укладеного між ними шлюбу та недоцільність вжиття судом заходів, спрямованих на примирення сторін, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України є підставою для вирішення судом справи за наявними матеріалами.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у справі №320/4186/18 від 24 березня 2021 року, стандарт доказування є важливим елементом загального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

З огляду на викладене, враховуючи ненадання позивачем ОСОБА_1 доказів на підтвердження зловживання відповідачем ОСОБА_2 алкоголем, як однієї із причин розпаду сім`ї, дана обставина не береться судом до уваги при встановленні фактичних взаємовідносин сторін по справі та не оцінюється як причина, що обумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

Щодо наявності законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

З огляду на викладене, безпосередньо заслухавши пояснення позивача та відповідача з приводу їх сімейних відносин, суд приходить до висновку, що викладені в них обставини свідчать про: дійсну волю сторін, як подружжя, на розірвання укладеного між ними шлюбу; неможливість подальшого спільного сімейного життя сторін, як подружжя, а також наявність підстав вважати, що збереження шлюбу суперечитиме їх особистим інтересам.

Крім того, зі змісту ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України слідує, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

З огляду на зазначені вище правові норми, враховуючи, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад, а визначення законодавцем шлюбу «як сімейного союзу» засвідчує, що шлюб створює сім`ю та передбачає його договірну природу, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач по справі ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення позову і сторони по справі, як подружжя, не змогли налагодити відносини як до моменту подання позовної заяви до суду, так і під час судового провадження, то відмова суду в задоволенні позову про розірвання шлюбу буде примушенням сторін до шлюбу та шлюбним відносинам, що не відповідає моральним засадам суспільства та є неприпустимим.

На підставі викладеного, встановивши дійсні взаємовідносини сторін по справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

При цьому судом не встановлено обставин, за яких висновок суду про розірвання шлюбу між сторонами по справі суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При вирішенні викладеного відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву клопотання про зазначення у мотивувальній частині рішення суду обставин проживання з ним малолітнього сина ОСОБА_3 та належного виконання ним батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі №990/150/23 (пункти 30-32, 34) основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) є предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - субєктивним правом і обовязком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги. Оцінка предмета заявленого позову як наслідок наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обгрунтовує заявлені вимоги.

За змістом ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Виходячи зі змісту позовної вимоги ОСОБА_1 , - це обставини, які підтверджують втрату сторонами почуття любові один до одного, відсутність у них наміру зберегти сімю та не бажання продовжувати спільне сімейне життя.

Отже, обставина проживання дитини з одним із батьків не належить до обставин, які мають значення для розгляду справи та підлягають встановленню при ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу, оскільки стосуються зовсім інших правовідносин сторін - визначення місця проживання їх спільної дитини, що не охоплюється предметом заявленого ОСОБА_1 позову до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

При цьому суд зауважує, що за змістом п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач на власний розсуд здійснює виклад обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги.

Однак виключно суд надає оцінку обставинам як таким, що стосуються предмета заявленого позову.

Поданий відповідачем до суду відзив стосується виключно заперечення ним обставин проживання сина разом з позивачем та зловживання ним спиртними напоями. Одночасно з цим, відповідачем повністю визнається позовна вимога про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 ..

При цьому наведена відповідачем у відзиві обставина проживання сина разом з ним та здійснення його виховання і утримання, не спростовує наведену позивачем ОСОБА_1 у поданій до суду позовній заяві обставину проживання з нею дітей, в тому числі і сина, та участь в його утриманні з урахуванням: 1) дати подання позову до суду - 13 липня 2022 року та дати подання відповідачем відзиву на позовну заяву - 19 червня 2024 року, що свідчить про значний часовий період між повідомленими сторонами обставинами, який складає майже два роки, та в силу якого обставини, які існували на момент виникнення спірних правовідносин сторін, могли змінитися, а також 2) наданих сторонами в судовому засіданні пояснень про припинення їх спільного проживання сімєю (разом з двома дітьми) в одному будинку з лютого 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п.1); які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин (п.3); чи слід позов задовольнити або в позові слід відмовити (п.5).

Згідно з п.1 ч.4 ст.265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Вказана норма передбачає встановлення судом саме тих фактичних обставин, які випливають зі змісту спірних правовідносин сторін по справі.

У справі, що розглядається, спірні правовідносини сторін випливають із факту укладення ним шлюбу, а тому фактичними обставинами, які підлягають встановленню судом є саме небажання сторін в подальшому продовжувати шлюбні відносини, як подружжя.

Враховуючи викладене, судом з наданих сторонами по справі заяв по суті (позову та відзиву на позовну заяву) встановлена відсутність у них наміру зберегти шлюб, що є підставою для його розірвання в судовому порядку.

Вирішення будь-яких інших питань, в тому числі і питання проживання спільного сина сторін по справі після припинення ними шлюбних відносин, не охоплюється змістом поданого ОСОБА_1 позову, що за відсутності зустрічного позову, поданого відповідачем з метою вирішення цього питання судом, не вимагає ухвалення судом рішення з даного питання як такого, що не відповідає спірним правовідносинам сторін по справі.

При цьому судом береться до уваги, що в судовому порядку розглядаються цивільні справи саме за наявності спору між сторонами з приводу тих чи інших обставин, однак, як вбачається зі змісту поданого відповідачем відзиву, останній зазначає про те, що місце проживання сина визначено за спільною згодою батьків та самого сина, що, як наслідок, виключає судовий розгляд даного питання за відсутністю спору про право (порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу особи).

Інші наведені відповідачем у відзиві обставини, які стосуються визначення місця проживання спільного сина сторін по справі ОСОБА_3 , належного виконання відповідачем батьківських обовязків по відношенню до нього та не зазначення у позовній заяві фактичного місця проживання позивача, також не охоплюються предметом судового розгляду за позовом про розірвання шлюбу, а тому суд не вбачає підстав для зазначення цих обставин в мотивувальній частині судового рішення.

Одночасно з цим суд погоджується із наведеним відповідачем у відзиві запереченням щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження викладеної в позовній заяві обставини зловживання відповідачем алкоголем, про що було зазначено судом раніше по тексту даного рішення.

Після розірвання шлюбу позивачу, за її заявою, слід залишити прізвище « ОСОБА_5 », що відповідає приписам ч.1 ст.113 СК України, якою закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно положень ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Судом встановлено, що у поданому до суду відзиві на позовну заяву до початку розгляду справи по суті в першому судовому засіданні, відповідач не заперечував проти розірвання його шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , тобто фактично визнав заявлену до нього матеріально-правову вимогу, а викладені ним у відзиві заперечення стосувались виключно обставин, наведених позивачем на обгрунтування позову, з одночасним наведенням на їх спростування інших обставин, які виникли вже після звернення позивача до суду.

Відповідно до платіжного документу №0.0.1 від 13 липня 2022 року позивачем по справі ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп..

З огляду на викладене, приймаючи до уваги задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визнання її відповідачем ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у виді 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду в розмірі 496 грн. 20 коп., а 50 відсотків сплаченого судового збору, що складає суму 496 грн. 20 коп., підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 29 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Устинівського районного управління юстиції Кіровоградської області за актовим записом №22, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок), сплаченого позивачем згідно квитанції про сплату №0.0.1 від 13 липня 2022 року на рахунок державного бюджету за наступними реквізитами: отримувач: ГУК у Кіров.обл./тг м.Долин./22030101; кредит: UA0011525; код отримувача: 37918230; назва послуги: бюджетний платіж; призначення платежу: *; 101; ; судовий збір, Державна судова адміністрація, 050; ОСОБА_1 ; сума судового збору: 992,40 грн..

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до Долинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 07 серпня 2024 року.

Суддя С.Ю.Атаманова