КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

справа №133/1450/23

10.07.24 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Пєтухової Н.О.

за участю секретаря судового засідання Штепи В.С.,

представника позивача адвоката Путіліна Є.В.

представника відповідача адвоката Голівського В.В.,

розглядаючи у судовому засіданні в залі суду м. Козятин справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Самгородоцької сільської ради про визнання рішення сільської ради незаконним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Самгородоцької сільської ради, в якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення від 17.02.2017 року 10 сесії 7 скликання Самгородоцької сільської ради Козятинського району «Про розгляд заяви ФОП ОСОБА_1 », а також зобов`язати Самгородоцьку сільську раду Козятинського району розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2017 року та прийняти за наслідком розгляду заяви та поданих документів рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,9712 га, розташовану по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна позивач набув права власності на наступне майно: нежитлові будівлі механізованого загону літ. «А» площею 490,5 м2, які розташовані на землі колишнього мехзагону загальною площею 1,8 га та знаходяться за адресою АДРЕСА_2 ; 02.02.2017 звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу йому, як фізичній особі-громадянину України, на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,9712 га з цільовим призначенням: для ведення селянського господарства, на якій вже розміщені придбані ним у власність будівлі, та надання ділянки у власність. Однак, рішенням від 17.02.2017 позивачу, як фізичній особі-громадянину України, відмовлено у наданні у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що і стало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 11.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, , та встановлено строк на подання відзиву на позов.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав.

03.04.2024 представник відповідача подав до суду заяву про застосування у справі позовної давності, обґрунтовуючи тим що відповідно до п. 3 оскаржуваного Рішення сесії термін дії цього рішення визначено лише строком у 6 місяців, отже на даний час термін дії вказаного рішення вже закінчився, а саме 17.08.2017.

03.04.2024 представник позивача подав до суду заперечення щодо застосування строків, мотивуючи тим що у межах строків він звернувся до суду з даного питання у порядку адміністративного судочинства, ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.08.2017 було відкрито провадження. Розгляд даної справи тривав понад 5 років і ухвалою суду від 28.03.2023 провадження у справі було закрито з підстав підсудності вказаної справи суду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, просив застосувати строки позовної давності.

Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі укладеного ОСОБА_1 нотаріально посвідченого 03.07.2013 договору купівлі-продажу нерухомого майна, останній набув права власності на наступне майно: нежитлові будівлі механізованого загону літ. «А» площею 490,5 м2, які розташовані на землі колишнього мехзагону загальною площею 1,8 га та знаходяться за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № 250 від 19.02.2013 року, виданої Самгородоцькою сільською радою Козятинського району Вінницької області земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_2 , яка знаходиться в користуванні ТОВ «АРЧІ», у приватну власність не передавалась, договір оренди щодо неї не укладався.

02.02.2017 позивач звернувся до Самгородоської сільської ради з заявою про надання дозволу, як фізичній особі-громадянину України, на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,9712 га з цільовим призначенням: для ведення селянського господарства, на якій розміщені придбані ним у власність будівлі та розташовані по АДРЕСА_1 , та надання йому ділянки у власність.

17.02.2017 10 сесія 7 скликання Самгородоцької сільської ради Козятинського району прийняла рішення «Про розгляд заяви ФОП ОСОБА_1 », згідно з п. 1 якого відмовила позивачу, як фізичній особі-громадянину України, у наданні у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Одночасно пунктом 2 оскаржуваного рішення рекомендувало виконати рішення 8 сесії 6 скликання від 28.11.2011 року «Про розгляд заяви ФОП ОСОБА_1 » в новій редакції: «Надати дозвіл ФОП ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 0,1500 га для обслуговування будівель і споруд, придбаних згідно договору купівлі-продажу 03.07.2013 в АДРЕСА_1 на правах оренди терміном па 10 років з правом викупу.»

15.05.2017 позивачем подана до Самгородоцької сільської ради заява про неможливість виконання рішення 8 сесії 6 скликання від 28.11.2011 року «Про розгляд заяви ФОП ОСОБА_1 » в новій редакції, а також повідомив, що бажає бути присутнім на засіданні сесії при розгляді заяви.

12 сесією 7 скликання Самгородоцької сільської ради, яка відбулась 30.06.2017, сесія прийняла рішення «Про розгляд заяви ФОП ОСОБА_1 », яким створила комісію, та в термін до 01.09.2017 визначитися із площею земельної ділянки під магазинами ФОП ОСОБА_1 , однак заява як фізичної особи ОСОБА_1 не розглянута.

Оскільки така заява не розглянута, ОСОБА_1 звернувся з позовом в порядку адміністративного судочинства. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 21.08.2017 було відкрите провадження. Розгляд справи тривав у Козятинському міськрайонному суді понад 5 років та ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.03.2023 провадження у справі було закрито з підстав підсудності вказаної справи суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи й на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про особисте селянське господарство», особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та палання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Статтею 118 ЗК України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу-може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених v встановленому законом порядку.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити).

Такий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Судувід 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.

Так, у рішенні 10 сесії 7 скликання Самгородоцької сільської ради Козятинського р-ну від 17.02.2017 вказано, що на підставі розглянутої заяви ОСОБА_1 про надання у власність земельної ділянки, площею 0,971261 га для ведення особистого селянського господарства, останньому відмовлено; рекомендовано виконати рішення 8 сесії 6 скликання від 28.10.2011 в новій редакції: надати дозвіл ФОП ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 0,1500 га для обслуговування будівель і споруд, придбаних згідно договору купівлі-продажу від 03.07.2013 у АДРЕСА_1 на правах оренди терміном на 10 років з правом викупу.

Отже, як вбачається з вказаного рішення, ОСОБА_1 була надана відмова, яка не була належним чином обгрунтована, оскільки вказано лише про врахування позиції земельної комісі та ст.ст. 122,124,134 ЗК України, без конкретної вказівки на порушення, які, надумку сільської ради, є підставою для відмови, хоча законом визначено вичерпний перелік підстав для відповідної відмови, жодна з яких у рішенні не зазначена. Також приймаючи таке рішення сільською радою було вирішено питання, яке не порушувалось ОСОБА_1 - щодо виготовлення проекту землеустрою на ділянку меншої площі на правах оренди, а це є порушенням процедури розгляду відповідного питання, оскільки ОСОБА_1 клопотання з таким проханням не подавав.

Зважаючи на те, що відповідач прийняв невмотивоване рішення про відмову у наданні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства позивачу, чим порушив права позивача, одночасно з цим послався на обставини, що не стосуються розгляду вказаної заяви, а саме - надав рекомендацію виконати рішення 8 сесії 6 скликання від 28.11.2011 «Про розгляд заяви ФОП ОСОБА_1 », суд доходить висновку, що дії відповідача при ухваленні вказаного вище рішення були вчинені в порушення вимог закону, й саме рішення є незаконним.

Однак, суд бере до уваги доводи відповідача щодо застосування строку позовної давності .

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Суд звертає увагу на те, що рішенням 10 сесія 7 скликання Самгородоцької сільської ради Козятинського району «Про розгляд заяви ФОП ОСОБА_1 » від 17.02.2017 встановлено термін дії рішення - шість місяців; про існування вказаного рішення позивачу було відомо з травня 2017 року, у зв`язку з незгодою з яким позивач звернувся до суду у серпні 2017 та оскаржив його у порядку адміністративного судочинства. Однак, ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28.03.2023 провадження у справі було закрито, так як справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, та роз`яснено що за захистом своїх прав особі необхідно звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями КАС України та ЦПК України встановлено які справи розглядають суди у порядку цивільного та адміністративного судочинства.

Обрання позивачем способу захисту шляхом звернення до суду в порядку адміністративного судочинства є його правом, та породжує відповідні наслідки, які сторона несе самостійно. Зокрема, у даному випадку, саме позивач несе ризики настання певних несприятливих наслідків по причинні неправильного обрання та ініціювання процедури захисту свого права (подання адміністративного позову).

Отже, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, оскільки з моменту прийняття оскаржуваного рішення, доведення його до відома позивача, та до подання позову у цій справі пройшло більше трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вимог закону, обставин справи та позицій сторін, а також у зв`язку зі спливом строку позовної давності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 141, 258, 259, 263, 264, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Самгородоцької сільської ради про визнання рішення сільської ради незаконним та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його постановлення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

10.07.24