Справа № 126/2449/23
Провадження № 22-ц/801/1218/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 рокуСправа № 126/2449/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Бершадської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мазур Світлани Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Рудя О. Г. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Служба у справах дітей Бершадської міської ради, про позбавлення батьківських прав, зміну розміру та способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в липні 2012 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 . За період перебування в шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки сімейне життя сторін не склалося, рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 25 серпня 2015 року шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу, домовленості між нею та відповідачем про участь останнього в утриманні та вихованні сина досягнуто не було, коштів на утримання дитини він не надавав, в зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами свого сина, станом його здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, як складову виховання, не спілкується з дитиною взагалі.

Так, відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової посильної трудової, або будь- якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться повністю на утриманні позивача.

Зокрема, відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу). Проте після винесення рішення суду, відповідач аліменти не сплачував взагалі. Тільки внаслідок застосування відповідних заходів впливу зі сторони державного виконавця було стягнуто незначну суму аліментів. Добровільно аліменти відповідач сплачувати не бажає. Сума заборгованості по виплаті аліментів на кінець вересня 2023 року складає 59 205 грн, що підтверджується відповідною довідкою державної виконавчої служби.

Органами державної виконавчої служби вживались заходи до відповідача. Зокрема, він неодноразово притягувався до відповідальності і в останнє, згідно постанови Бершадського районного суду від 07 березня 2023 року ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ухилення від сплати аліментів за ст. 183-1 КУпАП у вигляді 120 годин суспільно-корисних робіт, що свідчить про умисне ухилення останнім від сплати аліментів на утримання свого неповнолітнього сина.

ОСОБА_1 відомо, що відповідач на даний час має нову сім`ю. Протягом останніх років із сином він не спілкувався взагалі ні листуванням, ні по телефону чи через мережу інтернет, що свідчить про те, що він свідомо ухиляється від виховання та утримання свого сина.

З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини ОСОБА_1 просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, на даний час, відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України ОСОБА_1 просила суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів з відповідача.

Так, на час звернення до суду про стягнення аліментів станом на лютий 2015 року вона враховувала те, що відповідач по справі офіційно працював та мав стійкий стабільний заробіток. Разом з тим, після задоволення її позову про стягнення аліментів він декілька разів міняв місце роботи, його дохід є мінливим та нерегулярним.

Згідно із довідкою-розрахунком Бершадського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області згідно виконавчого провадження, розмір утримання аліментів проводиться у розмірі 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А відтак, сума аліментів на утримання неповнолітнього сина щомісячно за період з квітня 2017 по вересень 2023 року складала від 506 грн в 2017 році до 1 416,50 грн у 2023 році. Такий розмір аліментів не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Сину ОСОБА_4 виповнилось 10 років. Він є досить активним. Окрім навчання в школі, він відвідує різні гуртки, цікавиться комп`ютерною технікою, займається спортом. Звичайно на це все йдуть значні матеріальні затрати. Аліменти які сплачує відповідач, які за останній час складають 1 416,50 грн. на місяць, далеко не можуть забезпечити той необхідний мінімум матеріальних затрат, які обґрунтовано потребує ОСОБА_4 . Однак, ці питання взагалі відповідача не турбують.

Тому ОСОБА_1 просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, адже син підростає і потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, тоді як аліменти в розмірі 1 416,50 грн. є явно недостатніми.

З урахуванням цін, значного зростання витрат на проживання та утримання дитини, позивач вважає, що аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 600 грн. забезпечать неповнолітньому сину збереження певного матеріального рівня утримання.

За віком відповідач є працездатною особою, доводів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини у нього не має і тому у нього є можливість сплачувати аліменти.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просила суд змінити спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року у справі № 126/506/15-ц та стягнути із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 600 грн щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 28 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково:

-позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-змінено спосіб присуджених аліментів, встановлений рішенням Бершадського районного суду від 24 лютого 2015 року у справі № 126/506/15-ц.

-стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн, щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

В іншій частині позову було відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги у частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності з точки зору належності та допустимості, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено обставини щодо самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_4 , 2013 року народження, оскільки з часу розлучення батьків останній не цікавиться життям дитини, не спілкується з хлопчиком, не впливає на його духовний розвиток, відтак суд вважає, що наявні достатні правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав, який відповідатиме інтересам дитини, отже позов в цій частині підлягає задоволенню.

При вирішенні вимог про зміну розміру аліментів, місцевий суд врахував, що на утримані відповідача перебуває ще одна неповнолітня дитина, а також те, що його нинішня дружина вагітна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням у частині позбавлення батьківських прав, адвокат Мазур С. М. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у частині позбавлення відповідача батьківських прав скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині, в решті рішення залишити без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 26 квітня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2024 року справу призначено до розгляду на 13 червня 2024 року на 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_2 любить свого сина та намагається спілкуватись з дитиною, але проживає в іншому місті, має ще двох малолітніх дітей і не має змоги часто приїжджати до сина, але намагається спілкуватись у телефонному режимі, цікавиться життям сина та його справами і навчанням. Мати дитини та бабуся намагаються будь-яким чином перешкоджати у спілкуванні батька з дитиною, а саме: мати довгий час не надавала номер телефону, який належить хлопчикові, або не повідомляла, де знаходиться хлопчик та перешкоджала їх зустрічі.

ОСОБА_2 не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав відносно старшого сина тільки на тій підставі, що йому не давали можливості спілкуватись з ним, заперечує проти позову про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини.

Крім того, позивачкою не надано доказів злісного небажання виконувати ОСОБА_2 свої обов`язки по вихованню дитини, та те, що щодо нього застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що він притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби і т.д., оскільки таких доказів немає і не може бути. Навпаки, ОСОБА_2 має гарну характеристику, офіційно працює в КП «Будова» м. Одеса на посаді слюсаря, має стабільний заробіток і своє житло, любить сина ОСОБА_4 та бажає і далі бути його батьком, намагається спілкуватись з ним та надавати посильну матеріальну допомогу. Заборгованості із виплат аліментів у нього немає, що підтверджується Ухвалою суду про оскарження дій органу примусового виконання рішень у справі № 126/506/15-ц від 04 березня 2024 року.

Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина, позивачкою не надано, і відповідно суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 у своєму відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від Служби у справах дітей Бершадської міської ради відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, при цьому надала заяву про розгляд справи у її відсутність, а також вказала на необґрунтованість апеляційної скарги.

Представник Служби у справах дітей Бершадської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який у 2015 року рішенням суду був розірваний.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_1 (а. с. 12).

10 березня 2015 року на виконання рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року у справі №126/506/15-ц було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 09 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 13).

Внаслідок невиконання відповідачем рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 24 лютого 2015 року, рішенням цього ж суду від 11 червня 2020 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.06.2017 року по 01.01.2020 року в сумі 10 303,63 грн (а. с. 14-16).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 54512630 виданим головним державним виконавцем Бершадського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за період з 15.04.2017-19.09.2023 боржник ОСОБА_2 , має заборгованість зі сплати аліментів 59 205 грн. 98 коп. (а. с. 17-18).

Як видно із Витягу № 3778 від 21 березня 2023 року про зареєстрованих у житловому будинку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , з матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 19).

Із довідки за № 06-02/276 від 02 жовтня 2023 року виданої директором та класним керівником Бершадського ліцею № 1 імені Анатолія Матвієнка, ОСОБА_3 , 2013 року народження навчається в 5-В класі даного ліцею, батько ОСОБА_2 , навчанням сина не цікавився, батьківські збори не відвідував (а. с. 22).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд звертає увагу, що рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог про зміну розміру та способу аліментів сторонами не оскаржується, а тому в силу положень ст. 367 ЦПК України у цій частині рішення місцевого суду не переглядається.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не спілкується з дитиною, не дбає про неї.

Отже правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивачка визначила пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та, залежно від обставин відповідної справи, вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте позивачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних на це причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання сина і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 бажає спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні, активно заперечує проти позбавлення його батьківських прав та враховуючи поведінку сторін по справі, між якими існує особистий конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дитини, зокрема в частині його права на спілкування з батьком та збереження зв`язків із сім`єю, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з ним, адже фактів злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина, з урахуванням фактичних обставин справи, судом не встановлено, а позивачем не доведено.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бершадської міської ради від 30 січня 2024 року № 30 (а. с. 61-62) визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, взяв до уваги вказаний висновок органу опіки та піклування.

Проте колегія суддів, керуючись положеннями ст. 19 СК України, вважає що судом першої інстанції помилково прийнято до уваги вказаний висновок органу опіки та піклування з огляду на те таке.

Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Виснуючи про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, Орган опіки та піклування виходив з встановлення факту ухилення батька від виконання батьківських обов`язків.

Проте з висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини, а також в чому саме проявляється умисне ухилення батька від виконання батьківських обов`язків з урахуванням наявності у останнього іншої сім`ї та постійного проживання в іншому місті, яке є віддаленим від місця проживання дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок Органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Бершадської міської ради від 30 січня 2024 року № 30, не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Оскільки висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини, а у справі, що переглядається, наданий висновок таких даних не містить, а тому суд першої інстанції не обґрунтовано взяв його до уваги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, а також належні та допустимі докази вчинення ним домашнього насильства щодо колишньої дружини та/або дітей, і притягнення його до відповідальності за вчинення таких дій.

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що наявність заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням встановлених обставин справи не може бути беззаперечною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Отже, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення позову з підстав нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, при тому, що це є крайнім заходом впливу, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька на краще неможливо, і лише за наявності вини в його діях.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позовна вимога немайнового характеру про позбавлення батьківських прав відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» підлягає оплаті судовим збором у розмірі 1 073,60 грн.

За правилами пп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Водночас згідно із ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки апеляційна скарга адвоката Мазур С. М. в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на його користь слід стягнути 1 288,32 грн (1 073,60 грн х 150%) х 0,8) сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мазур Світлани Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 березня 2024 року у частині вирішення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 288,32 грн (одна тисяча двісті вісімдесят вісім грн 32 коп.), понесені ним у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук