ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/4665/23 Головуючий суддя І інстанції Марченко В. В.
Провадження № 22-ц/818/1410/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Могильової Ірини Анатоліївни на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 січня 2024 року, по цивільній справі №639/4665/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк" звернулось до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 15.05.2018 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 , отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості строком повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору ОСОБА_1 , зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

Вказав, що у порушення умов кредитного договору від 15.05.2018 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 17.07.2023 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 64 170, 59 грн., а саме: 51 785, 01 грн. - заборгованість за кредитом; 12 385, 58 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

На підставі вищевикладеного, банк просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 15.05.2018 року станом на 17.07.2023 року у розмірі 64 170, 59 грн., та судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.01.2024 було задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 15.05.2018 року станом на 17.07.2023 року у розмірі 64 170 грн. 59 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки при його винесенні суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не прийняв до уваги актуальну практику Верховного Суду .

На обґрунтування скарги вказав, що в Анкеті-заяві відсутні відомості про вид платіжної картки, яку заявник бажає оформити; розмір кредитного ліміту; умови отримання кредиту; номер виданої картки. В Анкеті-заяві зазначені лише загальні відомості та інформація стосовно Відповідача, без додаткової інформації стосовно банківської карти, яка буде оформлюватись, або конкретних умов для отримання такої картки і т.д. Відповідач не підписувала вищезгадані Умови та правила надання банківських послуг, а таким чином неможливо точно встановити на які саме Умови кредитування погодилася Відповідач, при підписанні Анкети-заяви, а отже витяги з «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», які додаються до позовної заяви, не можуть бути належними доказами.

Згідно Постанови Касаційного цивільного суду Верховного суду від 03.08.2022 по справі № 156/268/21: « роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи». Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказано, що: «суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними та допустимими доказами факт укладення між сторонами у 2013 році кредитного договору, оскільки в підписаній ОСОБА_4 анкеті-заяві відсутні відомості про вид платіжної картки, яку заявник бажає оформити; розмір кредитного ліміту; умови отримання кредиту; номер виданої картки. Інші надані позивачем документи (Тарифи банку, Умови та Правила) не містять підпису відповідача»

Також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачем Позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У справі № 639/4665/23, підписані Відповідачкою Анкети-заяви не містять ніякої інформації стосовно умов кредитування, включаючи і строки погашення заборгованості, про що Позивач зазначала і у Відзиві на позовну заяву по справі № 639/4665/23 та в Запереченні по справі № 639/4665/23. Таким чином, так як заборгованість Відповідачки за поточним тілом кредиту дорівнює 0,00 грн., а Анкета-заява не містить строку повернення кредиту (користування ним), керуючись Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.02.2024 7 ст. 530 ЦК України строк виконання зобов`язання визначається моментом пред`явлення вимоги, тому враховуючи те, що Позовна заява була подана до суду 08.08.2023 року, посилання Позивача на факт прострочення Відповідачем по виконанню зобов`язання з повернення тіла кредиту станом на 17.07.2023 р. є безпідставним.

У підписаних Відповідачкою анкетах-заявах не зазначалася процентна ставка, то таким чином усі відсотки нараховані безпідставно, тобто Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.02.2024 8 заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 12385, 58 грн не повинна братися до уваги та така сума є помилково нарахованою Позивачем. Також, протягом періоду під час якого існували відносини між Позивачем та Відповідачем під час зняття грошових коштів Відповідачкою, з останньої списувалася комісія, на яку відповідачка не погоджувалася та яка не була обумовлена умовами договору. Так, було списано з відповідачки комісію у розмірі 3968,65грн. Так, як вбачається із Виписки наданої банком, при знятті готівки з Відповідача списувалася комісія у розмірі 4% ,наприклад, платіж від 04.06.2022 року «зняття готівки в банкоматі…» сума у валюті операції вказується у розмірі: 20 800,00 сума у валюті картки 20 000, а сума комісії 800 грн. Тобто, Банк незаконно установив Відповідачу комісію у розмірі 4% та нараховував її при знятті коштів Відповідачем, що підтверджується Випискою за договором № б/н наданою Банком. Крім того, з картки для заробітної плати Відповідачки ,періодично без її згоди списувалися кошти, загальний розмір яких становить 12 202,33 грн, ці кошти також списувалися безпідставно та таке погашення заборгованості не було обумовлено між сторонами. З Відповідачки також списувалися відсотки, загальна сума яких становить 8479,55 грн., і так як, Позивачем не доведено укладення кредитного договору між Позивачем та Відповідачем, належних доказів щодо встановлених та обумовлених відсотків не надано також, вважаємо ,ці відсотки нарахованими не правильно та безпідставно. Тому вважаємо, що Суд І інстанції не мав брати до уваги Розрахунок, наданий Позивачем, а відтак висновок суду, що Відповідач має заборгованість в розмірі 64 170, 59 грн., а саме: 51 785, 01 грн. - заборгованість за кредитом; 12 385, 58 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом є безпідставним та необґрунтованим. Відповідач не заперечував при розгляді справи у першій інстанції, що отримував гроші з карти за весь період користування картою у сумі 121684.00 грн., але при цьому Відповідач заявляє що жодним чином не погоджувався на ті умови користування грошима про які ідеться у позовній заяві та відповідно вважає що з його карткових рахунків безпідставно списані наступні грошові кошти: - комісія за зняття 3968,65 грн - відсотки 8479,55 грн - Списано грошові кошті з карти на яку нараховується заробітна плата 12202,30 грн. Крім того, списано з карти на погашення заборгованості 66176,50 грн Таким чином, сума заборгованості Відповідача складає 30857,30 грн. При цьому ця заборгованість жодним чином не пов`язана з укладанням кредитного договору на умовах про які наведено Позивачем у позовній заяві. По цій заборгованості між сторонами не підписано кредитного договору, не визначено строку повернення. Таким чином, суд дійшов помилкового висновку стосовно того, що Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором , а тому рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованим та безпідставним

Відповідно до статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у частині першій статті 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомлення учасників справи.

Згідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилом частини першої статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виказав наступне.

Шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку між сторонами 15.05.2018 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 17.07.2023 року склалась заборгованість за кредитом 51785,01 грн., заборгованості за простроченими відсотками 12385,58 грн.

Колегія суддів погоджується с такими висновками суду.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.05.2018 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.15-18).

Згідно анкети-заяви відповідач висловив свою згоду на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

У відповідності до умов договору від 15.05.2018 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою базової процентної ставки за кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 17.07.2023 року за договором від 15.05.2018 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 64 170, 59 грн., а саме: 51 785, 01 грн. - заборгованість за кредитом; 12 385, 58 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з вказаним договором, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1000,00 грн, який в подальшому був збільшено до 50 000,00 грн. (а.с.13)

З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за вказаним договором ОСОБА_1 надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня листопада 2021 року, № НОМЕР_2 з терміном дії до останнього дня серпня 2024 року (а.с. 14).

Розрахунком заборгованості, та випискою за договором № б/н за період з 15.05.2018 по 17.07.2023, який узгоджується з наявною у розрахунку інформацією, дійсно підтверджується здійснення грошових операцій ОСОБА_1 у межах суми кредитного ліміту 50 000 грн., зокрема оплата послуг та переказ коштів через додаток у мобільному телефоні Приват24 з використанням вищевказаної кредитної картки (а.с.10-12,73-74).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, як правильно встановив суд відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою, які надано банком до суду першої інстанції та не заперечується самим відповідачем. Такі дії свідчать про те, що відповідач діяв свідомо, а отже був ознайомлений з умовами договору кредиту та їх не заперечував та не оспорював. Сплачуючи частину заборгованості суми кредиту, зокрема нараховані проценти, ОСОБА_1 у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором у повній мірі не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 17.07.2023 року склалась заборгованість за кредитом у сумі 51 785, 01 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 12 385, 58 грн.

Тому суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що неспростовний борг відповідача підлягає стягненню з нього на користь банку в заявленому банком розмірі.

Щодо доводів скарги про те, що стягнення відсотків не передбачено, оскільки у анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, та умови відповідач не підписувала, що наданий позивачем копія документів, зокрема паспорт кредитування, не є належним чином посвідченими оригіналами там не достовірними доказами - судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 100 ЦК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

2. Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

3. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

4. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

5. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторона відповідача на підтвердження необхідності отримання оригіналів вказаного електронного доказу, який був поданий до суду у паперовій формі, не навів аргументів щодо неналежності, недостовірності вказаного доказу, а тому у суду першої а апеляційної інстанції немає підстав для не довіряти цьому доказу, наведені з цього приводу доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Пунктом 2.1.1.3.1 Договору в разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Відповідно до п. 2.1.1.6.1. Договору сторони узгодили, що в разі затримання Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі.

Згідно п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го| дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:

86,4% - для картки "Універсальна";

84,0% - для картки "Універсальна голд";.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, тобто висловила свою згоду на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідачка всупереч свого процесуального обов`язку цей факт належними і допустимими доказами не спростувала.

Щодо посилання відповідача на ЗУ "Про захист прав споживачів" Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору, а тому колегія суддів вважає, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Суд надав належної оцінки тому факту, за відповідач внаслідок підписання Паспорту споживчого кредиту була ознайомлена із запропонованими їй банком умовами договору споживчого кредиту про отримання готівкових коштів з використанням платіжної карти у межах пільгового періоду, яку згідно вищевказаної виписки з її банківського рахунку у подальшому використовувала, зокрема з допомогою мобільного додатку Приват24, тобто мала можливість контролювати стан свого рахунку, а отже діяла свідомо відповідно до запропонованих умов договору кредиту (а.с. 14, 16-18, 73-74).

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 вказаного Закону кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця.

Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);

3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;

4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;

5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;

6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;

7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності).

Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача;

8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

11) порядок дострокового повернення кредиту;

12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Зі змісту наданого банком в суді першої інстанції паспорту споживчого кредиту вбачається, що вказані вимоги Закону у даному випадку позивачем були дотримані.

Таким чином, наданий до справи банком Паспорт споживчого кредиту відповідає вказаним вимогам закону та підписаний ОСОБА_1 , що свідчить про її згоду із запропонованою банком та зазначеному в цьому документі процентною ставкою: у межах пільгового періоду 0,00001% річних; поза межами пільгового періоду 42% річних для картки «Універсальна» або 40,8% для картки «Універсальна голд»; поза межами пільгового періоду і погашенню кредита мінімальним платежами під 51,09% та 51,76 % річних відповідно; процентна ставка, яка застосується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 84 % та 81,60 % річних відповідно; розмір щомісячних платежів (5%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця, штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії (а. с. 16-18).

При цьому позичальник своїм підписом також підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, а також отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, у тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту позичальник ОСОБА_1 відповідно до статей 626, 627, 628, 634 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, внаслідок чого між сторонами був укладений договір споживчого кредитування у формі приєднання на умовах, викладених у паспорті споживчого кредиту.

Саме до таких правових висновків щодо застосування вказаних норм права до спірних правовідносин в частині укладення договору кредиту шляхом підписання паспорту споживчого кредиту дійшов касаційний суд при аналогічних обставинах справи у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року, справа № 284/157/20-ц, які суд апеляційної інстанції враховує відповідно до ст. ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Вказівка в паспорті споживчого кредиту, що зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 03.11.2020 року свідчить про строк дії пропозиції банку укласти договір кредитування на цих умовах, і тому після того, як відповідач своїм підписом висловив свою згоду вони є чинними на протязі строку дії цього договору.

Крім того, з виписки руху коштів за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 фактично отримав кредитну картку, за допомогою якої скористався наданими банком грошовими коштами в межах кредитного ліміту, та неодноразово порушував вищевказані умови договору, не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки, що і стало підставою для нарахування процентів за користування кредитом.

Ураховуючи викладене, оскільки сторонами було належним чином погоджені умови споживчого кредиту, зокрема: порядок повернення кредиту, процентні ставки, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх порядок нарахування, позичальник отримав платіжну картку, за допомогою якої він користувався цим кредитом, що він не заперечував в суді першої інстанції, то у даному випадку з нього відповідно до наведених норм ст.ст. 526, 549, 638, 1048, 1050 ЦК України підлягає стягненню на користь позивача сума процентів.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані банком докази про видачу відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами, що доведено вищевказаними доказами та розрахунками, які відповідачем не спростовані.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає безпідставним доводи скарги про відсутність підстав для стягнення на користь Банку прострочених відсотків, посилаючись на те, що відсоткова ставка не зазначена у підписаній відповідачем заяві, оскільки останнє спростовується матеріалами справи.

Таким чином, належним доказом розрахунок суми боргу, який відповідачем не спростований, що відповідно до правових висновків, які були висловлені у постанові ВС від 25 вересня 2019 року у справі № 545/1009/16-ц свідчить про визнання ним боргу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається представниця відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Могильова І.А. в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтуванням колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Могильової Ірини Анатоліївни - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 червня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.