Справа № 172/367/24
Провадження № 2/172/386/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Битяка І.Г.

за участі: секретаря судового засідання - Глушко О.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позову, в обґрунтування якого представник позивача вказує, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 13.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 10. Від шлюбу мають малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони не проживають разом близько року. Через неприйнятні умови проживання для дітей у відповідачки, позивач забрав синів до квартири, де зареєстрований та проживає - АДРЕСА_1 . Реєстрація місця проживання дітей проведена за місцем проживання позивача. на сьогоднішній день сторони не дійшли згоди щодо того, з ким будуть проживати їх діти. Позивач бажає, щоб сини проживали з ним, має змогу їх забезпечити всім необхідним, постійно піклується про стан їх здоров`я, має з ними психологічний контакт та прив`язаність один до одного. Проживання дітей разом з позивачем відповідає психологічним, моральним та фізичним інтересам дітей. Позивач має можливість у повній мірі займатися їх вихованням. Натомість позивач не чинить жодних перешкод для спілкування відповідачки з синами і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб сини не були позбавлені батьківського спілкування. Просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшого самостійного виховання та утримання

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.05.2024 року було скасовано ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2024 року про відмову у відкритті провадження а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою від 12.06.2024 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що наразі не має доходу, планує розлучитися з чоловіком і виїхати з дітьми за кордон де вже знайти роботу, а до цього проживати на допомогу. Діти проживають з батьком, так як вони хлопці і їм більш подобається проводити час з батьком.

Представник третьої особи ОСОБА_6 надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, повідомив, що ні позивач, ні відповідач до органу опіки та піклування Васильківської селищної ради не зверталися, рішення просить прийняти на розсуду суду.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 13.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 10.

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Малолітні ОСОБА_4 , 2016 року народження та ОСОБА_5 , 2018 року народження зареєстровані за місцем проживання батька ОСОБА_1 .

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 29.02.2024 року санітарний стан житлового приміщення, де проживає ОСОБА_1 задовільний, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, діти мають окрему кімнату, місця для сну, відпочинку та навчання, одяг і взуття.

ОСОБА_3 зареєстрована та рпоживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 01.07.2024 року санітарний стан житлового приміщення, де проживає ОСОБА_3 задовільний, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, діти мають окрему кімнату, місця для сну, відпочинку та навчання, одяг і взуття.

Відповідно до вищевказаних актів обстеження батьки дітей наразі проживають окремо, між ними складні стосунки, діти емоційно близькі з батьком та виявляють бажання проживати разом з ним, діти безперешкодно спілкуються з матір`ю, періодично залишаються з ночівлею у неї, матір разом з дітьми знаходяться на утриманні батька.

З довідки, виданої КЗДО загального розвитку (ясла-садок) «Мальва» Васильківської селищної ради від 21.08.2024 року вбачається, що ОСОБА_5 , 2018 року народження відвідує вказаний заклад з 14.12.2022 року, за час відвідування дитячого садка вихованням сина займається батьок, приводить його до садочка, відвідує батьківські збори, сплачує за харчування сина у садочку, цікавиться життям сина, допомагає у ремонті в груповій кімнаті.

З характеристики, виданої опорним ліцеєм № 1 ім. М.М. Коцюбинського Васильківської селищної ради вбачається, що ОСОБА_4 , 2016 року народження навчається у школі з першого класу, батько підтримує і заохочує захоплення сина спортом, бере участь в організації класних та загально шкільних заходів. Батьки приділяють увагу вихованню дитини, надають допомогу у навчанні.

З консультацій практичного психолога "Центр життєстійкості"від 03 та 04.07.2024 року встановлено, що у малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розвинений авторитет батька, виховна функція матері та висока прив`язаність один до одного.

Позивач є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід від зайняття підприємницькою дільяністю, що підтверджується податковиим деклараціями за 2022-2023 роки.

ОСОБА_1 має у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. При цьому суд зважує на те, що відповідачка виявила намір виїхати разом з малолітніми дітьми за кордон та влаштувати там своє подальше життя. Однак зважаючи на тісні соціальні та родинні зв`язки, які існують у дітей на даний час за місцем проживання, його зміна, тим більше зміна країни проживання, дуже негативно позначиться на психологічному стані дітей, а тому не відповідає їх інтересам.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з батьком, що якнайкраще забезпечить інтереси цієї дитини.

При ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, суд виходить з того, що найкращі інтереси останніх мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 141, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

2. Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшого самостійного виховання та утримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2024 року.

Суддя І.Г. Битяк