Справа № 490/1991/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві, розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи - старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Фарини Олени Володимирівни, ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність старшого Державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарини Олени Володимирівни щодо невжиття заходів з перерахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів У рамках виконавчого провадження №69194918; скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарини Олени Володимирівни станом на листопад 2022 року в рамках виконавчого провадження №69194918, згідно з яким розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з квітня 2020 року по листопад 2022 року складає 136 979, 00 грн.; зобов`язати старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарину Олену Володимирівну провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у рамках виконавчого провадження №69194918 з урахуванням сплачених ОСОБА_1 сум за період з 25 травня 2020 року до 13 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року скаргу залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

10.04.2023 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків зі скаргою в новій редакції, в якій просив:визнати протиправною бездіяльність старшого Державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарини Олени Володимирівни щодо невжиття заходів з перерахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів У рамках виконавчого провадження №69194918; скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарини Олени Володимирівни станом на листопад 2022 року в рамках виконавчого провадження №69194918, згідно з яким розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з квітня 2020 року по лютий 2023 року складає 141 475,00 грн; зобов`язати старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарину Олену Володимирівну провести перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у рамках виконавчого провадження №69194918 з урахуванням сплачених ОСОБА_1 сум за період з 25 травня 2020 року до 13 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 12.04.2023 року прийнято до розгляду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи - старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Фарини Олени Володимирівни, ОСОБА_2 .

05.05.2023 року від старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Фарини О.В. надійшов відзив на скаргу, в якому вказала, що 04.01.2023 року державним виконавцем сформовано розрахунок заборгованості відповідно до інформації, що знаходиться в матеріалах справи, а саме: звіту з військової частини про доходи боржника та заяви стягувачки, в якій зазначено, що аліменти в період з січня по червень боржником були сплачені в розмірі 10 000 грн. На основі даної інформації державним виконавцем відділу Фариною О.В. було сформовано розрахунок заборгованості за яким станом на 01.12.2022 року заборгованість зі сплати аліментів становить 136 979 грн. Крім того, державний виконавець вказує, що при виконанні виконавчого документа, виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, не порушуючи прав та інтересів сторін виконавчого провадження та керувався Законом України «Про виконавче провадження». За такого, просила залишити скаргу без задоволення.

04.07.2023 року від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшло заперечення на скаргу, в якому вказала, що в скарзі від 28.03.2023 р. ОСОБА_1 здійснює перерахунок вказаних ним грошових коштів в євро в національну валюту України гривню. Однак, в скарзі не зазначено, за яким саме курсом здійснюється такий перерахунок, якими доказами підтверджується саме такий курс гривні до євро. Також, вказує, що безпідставним і необґрунтованим є твердження ОСОБА_1 у скарзі про те, що при переказі коштів через міжнародні системи грошових переказів коштів була відсутня технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу, оскільки такі твердження не підтверджуються жодними доказами. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що в обґрунтування вимог, викладених у скарзі, ОСОБА_1 посилається на скріншоти листування у мобільному додатку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber». Однак, вказане посилання ОСОБА_1 є необґрунтованим, оскільки з доданих до скарги роздруківок скріншотів листування у мобільному додатку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» неможливо встановити між якими особами здійснювалося вказане листування. Також вказане листування не містить відомостей, що стосуються предмету спору. Вказане свідчить, що зазначені роздруківки скріншотів листування у мобільному додатку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» є неналежними, недопустимими та недостовірними доказами і не повинні братися до уваги судом. Таким чином, ОСОБА_2 вказує, що вищевикладене свідчить, що скарга ОСОБА_1 від 28.03.2023 p. на бездіяльність державного виконавця (в новій редакції) є незаконною та необґрунтованою, а тому просить відмовити уї ї задоволенні.

22.08.2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Трофімова Р.В. надійшли додаткові пояснення, в яких вказав, що не погоджується із твердженнями ОСОБА_2 в запереченнях та вважає, що із долучених платіжних квитанцій прослідковується ким, коли, кому та які суми коштів скеровувалися. За такого, вказує, що всі твердження стягувача у запереченнях є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні належними доказами.

22.08.2023 року заінтересована особа ОСОБА_2 надала до суду додаткові заперечення на скаргу, в яких посилаючись на позицію Верховного суду вказує, що звернення ОСОБА_1 до Центрального районного суду міста Миколаєва зі скаргою від 28.03.2023 р. на бездіяльність державного виконавця (в новій редакції) є незаконним, оскільки такий спір підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

09.10.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Трофімов Р.В. надав додаткові пояснення, в яких вказав, що не погоджується з твердженнями ОСОБА_2 в додаткових поясненнях, оскільки, на відміну від позовного провадження, в якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві. Отже, оскільки для контролю за належним виконанням судового рішення запроваджено спеціальний вид провадження у цивільному судочинстві, та з огляду на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, адвокат Трофімов Р.В. вважає, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця є підставою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також адвокат надав заяву про виклик ОСОБА_2 для допиту в якості свідка.

05.12.2023 року ОСОБА_2 надала суду заперечення на заяву від 26.09.2023 року про виклик свідків, в якій вважала, що ОСОБА_1 намагається перекласти обов`язок доказування тих обставин, на які він посилається у скарзі на ОСОБА_2 , що є порушенням ним свого обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, вищевикладене свідчить, що заява ОСОБА_1 від 26.09.2023 р. про виклик свідка є незаконною та необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

Сторони до судового засідання не з`явилися.

Від представника скаржника адвоката Трофімова Р.В. надійшла заява про розгляд скарги за відсутності ОСОБА_1 та його представника, вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Гусаа О.М. надав заяву про розгляд скарги за відсутності ОСОБА_2 та її представника, проти задоволення скарги заперечує з підстав, викладених в запереченнях.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав заяву про розгляд скарги за відсутності представника ДВС.

На підставі вимог ст. 450 ч.2 ЦПК України, судом постановлено про розгляд скарги у відсутності сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судовим наказом Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2020 року у справі № 490/1991/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.04.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Фариною О.В. 08.06.2022 року відкрито виконавче провадження №69194918.

Постановою від 04.01.2023 року звернено стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 .

За складеним розрахунком, заборгованість по сплаті аліментів нарахована з з квітня 2020 року по листопад 2022 року на загальну суму 136 979 грн.

30 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на адресу Центрального ДВС щодо надання розрахунку зі сплати аліментів з врахуванням наданих квитанцій.

21.02.2023 року Центральним ДВС надана відповідь ОСОБА_1 , де зазначено, що надані квитанції не можуть бути враховані у розрахунок заборгованості, оскільки не містять підтвердження особи - отримувача та не містять в полі 2 призначення платежу посилань на виконавчий документ.

Застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (часина третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (частина третя статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до частин першої та третьої статті 194 Сімейний кодекс України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частини третя статті 195 СК України).

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

У пункті 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Отже, нормами сімейного законодавства передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення повноліття. При цьому, виконання зазначеного обов`язку може здійснюватися в межах виконавчого провадження на підставі рішення суду. Законодавцем покладено на державного виконавця обов`язок щодо обчислення розміру заборгованості за аліментами та у разі незгоди із таким розміром можливість заінтересованої особи звернутися до суду для захисту порушених прав.

ОСОБА_1 в обґрунтування незгоди з розрахунком заборгованості зазначав, що він регулярно, щомісячно надсилав кошти на утримання дітей.

Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Здійснюючи розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів за 2020-2022 роки державний виконавець діяв у межах повноважень, наданих йому законом, та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 343/1577/18.

Відповідно до статей 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 не були підставою для подання скарги на дії державного виконавця, тому юридичного значення для правильного вирішення спору не мають.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частинами першою, третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Відповідно до частин четвертої, тринадцятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктом 4 Розділу XVI Інструкції № 512/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості за аліментами, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України, якою передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Незгода боржника зі здійсненим державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для його звернення до державного виконавця із заявою про здійснення перерахунку заборгованості, чи з позовом до суду, а не підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду у справі №352/1552/17 від 11.04.2023 року.

За такого, підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними судом не встановлено, тому скарга задоволенню не підлягає; незгода ОСОБА_1 зі здійсненим розрахунком заборгованості за аліментами є підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи - старший державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Фарини Олени Володимирівни, ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.П. Черенкова