Справа № 645/1858/24
Провадження № 2/645/1259/24
29 серпня 2024 року місто Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі
головуючого - судді Федорова О.В.
за участю секретаря судового засідання Федоровської Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом:
до Немишлянського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про скасування арешту з майна, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Немишлянського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить суд:
- зняти арешт з частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було накладено на підставі постанови від 18.08.2005 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бобришевою Юлією Володимирівною в рамках виконавчого провадження ВП № 8265629 з виконання виконавчого листа № 2-1491, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова;
- зобов`язати Відповідача внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про зняття арешту з частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було накладено на підставі постанови від 18.08.2005 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бобришевою Юлією Володимирівною в рамках виконавчого провадження ВП № 8265629 з виконання виконавчого листа № 2-1491, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова.
Позовні вимоги обґрунтований тим, що позивачка є матір`ю та спадкоємицею її померлого сина, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При оформленні спадкових прав на належне спадкодавцеві, ОСОБА_2 , майно, а саме: частину квартири АДРЕСА_1 з`ясувалося, що на належну померлому частину квартири було накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження В-2/38 від 18.08.2005 державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бобришевої Юлії Володимирівни. Арешт, накладений на частину квартири, яка належала ОСОБА_2 , перешкоджає позивачці в реалізації свого права на прийняття спадщини. З огляду на те, що відповідач відмовляє позивачці у скасуванні арешту частини квартири, позивачка була вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 22.04.2024 року було відкрите провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою суду від 17.06.2024 року підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до судового розгляду.
Позивачка та її уповноважений представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника позивачки адвоката Сичова А.Ю. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань суду не надав, також не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим 05.05.1973 року.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 04.10.2021 Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
З наданої позивачкою копії свідоцтва про право власності на житло від 30.09.2011 року вбачається, що у власності померлого знаходилася частина квартири АДРЕСА_1 .
Отже, в силу приписів ч. 1 ст. 1261 позивачка є спадкоємцем за законом першої черги.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.03.2024 року вбачається, що на належну померлому ОСОБА_2 частину квартири АДРЕСА_1 було накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження В-2/38 від 18.08.2005 державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бобришевої Юлії Володимирівни.
03.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 22.06.2012) та виконавче провадження було передано на виконання до ВДВС Валківського РУЮ, так як боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Також відповідач повідомив, що враховуючи викладене, станом на теперішній час у Відділу відсутні законні підстави для зняття арешту з майна боржника який накладено на підставі виконавчого провадження ВП N?8265629.
На підставі викладеного, позивачка наголосила, що наявність накладеного арешту на частину вказаної квартири, яка входить до спадкової маси спадкодавця, перешкоджає позивачці набути її у власність після смерті ОСОБА_2 .
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).
Положеннями ч. 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Приписами ч. 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 статті 1269 ЦК України).
Положеннями статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» (який був чинним станом на момент накладення арешту, тобто на 18.08.2005 р.), було визначено, що арешт майна застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Статтею 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 10 ЦПК України задекларовано, що суд при вирішенні справ керується принципом верховенства права (частина перша).
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга).
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта).
У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України (частина восьма).
Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) - частина дев`ята.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
На підставі наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 виконавче провадження ВП № 8265629 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1491, виданого 17.08.2005 Фрунзенським районним судом м. Харкова було завершено та знищено відповідачем, отже правових підстав для арешту майна, яке йому належно в рамках згаданого виконавчого провадження, не існує.
Водночас, арешт перешкоджає позивачці в реалізації її спадкових прав.
У постанові від 13.07.2022 р. у справі N 2/0301/806/11 Верховний Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності.
Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Верховний Суд зазначив, що саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Також, у вищевказаній справі Верховний Суд зробив висновок, що у разі відсутності правового регулювання питання зняття обтяжень з майна боржника у певних випадках, відмова у задоволенні скарги щодо зняття арешту унеможливлює в подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна. Наявність тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Таким чином, у цьому випадку наявність тривалого часу арешту майна спадкодавця (сина позивачки) за відсутності виконавчого провадження є невиправданим втручанням у майнові права позивачки.
Це є підставою для зняття арешту з майна боржника з метою захисту майнових прав позивачки як спадкоємиці після смерті свого сина.
Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про зняття арешту з частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , який було накладено на підставі постанови від 18.08.2005 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бобришевою Юлією Володимирівною в рамках виконавчого провадження ВП № 8265629 з виконання виконавчого листа № 2-1491, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова то рішення суду про зняття арешту з нерухомого майна є прямою підставою для виключення відповідних записів із згаданих реєстрів
Таким чином, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12,13, 81,141,258, 259,263 265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Немишлянського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту з майна - задовольнити частково.
Скасувати арешт з частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було накладено на підставі постанови від 18.08.2005 року державним виконавцем Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Бобришевою Юлією Володимирівною в рамках виконавчого провадження ВП № 8265629 з виконання виконавчого листа № 2-1491, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова.
В решті позову відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;
Повне рішення складено 30.08.2024 року.
Суддя О.В. Федорова