07.08.2024 Провадження по справі № 2/940/294/24
Справа № 364/249/24
УХВАЛА

Іменем України

07 серпня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Косович Т.П.

при секретарі Козуб І.С.

з участю адвокатів: Гапича Ю.Л., Доценко В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 19.01.2010 року 12:13:02 за № 9429779 на підставі виконавчого листа № 2-6791, виданого 22.06.2010 року Оболонським районним судом.

В підготовчому засіданні представник відповідача АТ «Укрсиббанк» адвокат Доценко В.В. заявила клопотання про закриття провадження у справі з підстав, що вимога ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, накладеного під час примусового виконання рішення суду, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому ст. 447 ЦК України.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Гапич Ю.Л. проти закриття провадження заперечив, посилаючись на те, що позивачем обрано правильний спосіб захисту свого порушеного права.

Представник третьої особи Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в підготовче засідання не прибув, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином.

Розглянувши заявлене клопотання та матеріали позову, заслухавши думку представників сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

В підготовчому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 має обтяження, арешт нерухомого майна, яке зареєстровано 19.01.2010 року за № 9429779 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АА №889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ.

Як вказує позивачка, даний арешт було накладено відділом Державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 20537506 від 23.07.2010 року для стягнення боргу з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 гривень.

Згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 99281 від 22.09.2023 року, на примусовому виконанні Володарського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 20537506 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6791 від 22.06.2010 року, виданого Оболонським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 гривень.

12.01.2011 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» даний виконавчий лист повернуто стягувачу, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, виконавче провадження № 20537506 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6791 від 22.06.2010 року, виданого Оболонським районним судом, не закінчено, оскільки повернення виконавчого документа стягувачеві у зв`язку з відсутністю майна боржника не є підставою для закінчення виконавчого провадження за ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Нормами ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника внаслідок повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки стягувач має право на його повторне пред`явлення.

Відтак, боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому ст. 447 ЦК України.

У боржника у виконавчому провадженні є відмінний від позивача статус, а, отже, боржник може захищати свої права в особливому порядку шляхом подачі скарги на протиправні дії або бездіяльність приватного або державного виконавця.

Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою у справі № 712/12136/18 від 24.05.2021.

Так, у вказаній справі Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд приходить до висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають норми ст. 447 ЦК України, а тому закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Таким чином суд роз`яснює ОСОБА_1 , що у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

А тому, керуючись ст.ст. 200, 255, 256, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня її проголошення

Суддя: Т.П.Косович