Справа № 645/1052/24
Провадження № 2/645/966/24
10 червня 2024 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Федорової О.В.,
за участю секретаря судового засідання Федоровської Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом:
про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), у розмірі 6371,69 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 18.08.2023 року о 15 год. 32 хв. в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 144/5, керуючи транспортним засобом Ford Sierra, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу. В результаті чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальні збитки. Крім того відповідач покинув місце вчинення ДТП. Постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 09.11.2023 року по справі №645/4742/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили. Позивач наголосив, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована на момент ДТП, він звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. МТСБУ виплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 2568,31 грн. Проте, оскільки позивач не згоден із розміром проведеної виплати, адже виплаченої суми недостатньо для компенсації ремонту його автомобіля після ДТП, позивач звернувся до МТСБУ із заявою про незгоду з розміром здійсненої страхової виплати. Така заява була обґрунтована тим, що після огляду автомобіля позивача експертом МТСБУ, ним було здійснено ремонт належного йому автомобіля за власні кошти. Відповідно до Рахунку №715 від 27.11.2023 року та відповідно до Акту виконаних робіт від 26.12.2023 року, які видані ФОП ОСОБА_3 , а також квитанції про сплату таких коштів, вартість ремонту належного позивачу автомобіля, а саме пошкоджень отриманих в ДТП від 18.08.2023 року складає 9300,00 грн.. Зазначені кошти були сплачені позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною квитанцією. А тому здійснене МТСБУ страхове відшкодування не компенсує вартість ремонту пошкоджень, які бути отримані внаслідок ДТП, недоплаченою залишається грошова сума у розмірі 6731,69 грн.. У відповідь на таку заяву, МТСБУ у своєму листі від 30.01.2024 року повідомило позивачу, що проведена виплата є оціненою шкодою з урахуванням фізичного зносу та без врахування ПДВ. Тобто, МТСБУ не було компенсовано весь розмір завданих позивачу збитків. Отже, позивач вважає, що задля повного відшкодування понесеного матеріального збитку, винуватець ДТП, а саме ОСОБА_2 повинен сплатити на користь позивача таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (регламентною виплатою МТСБУ).
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у спрощеному провадженні з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином. 10.06.2024 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.
В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином.
Заяв про причини неявки чи клопотань про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило.
Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.
Відповідач 18.08.2023 року о 15 год. 32 хв. в м. Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 144/5, керуючи транспортним засобом Ford Sierra, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу, ОСОБА_1 . В результаті наїзду транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальні збитки.
Власником автомобіля Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8).
Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.11.2023 року по справі №645/4742/23, з урахуванням Постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.11.2023 року про виправлення описки, ОСОБА_2 , було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Постанови набрали законної сили (а.с. 9-11).
Згідно з ч. 4 с. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Позивач наголосив, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована не була, він звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.
Позивач наголосив, що вказана сума страхового відшкодування була виплачена МТСБУ на його користь, проте, оскільки позивач не згоден із розміром проведеної виплати, адже виплаченої суми недостатньо для компенсації ремонту його автомобіля після ДТП, він звернувся до МТСБУ із заявою про незгоду з розміром здійсненої страхової виплати. Така заява, за твердженням позивача, була обґрунтована тим, що після огляду автомобіля позивача експертом МТСБУ, позивачем було здійснено ремонт належного йому автомобіля за власні кошти. Відповідно до Рахунку №715 від 27.11.2023 року та відповідно до Акту виконаних робіт від 26.12.2023 року, копії яких надано позивачем до матеріалів справи, які видані ФОП ОСОБА_3 , а також квитанції про сплату таких коштів, вартість ремонту належного позивачу автомобіля, а саме пошкоджень, отриманих в ДТП від 18.08.2023 року, склала 9300,00 грн. (а.с. 15, 16).
Позивач наголосив, що здійснене МТСБУ страхове відшкодування не компенсує вартість ремонту пошкоджень, які бути отримані внаслідок ДТП, у зв`язку з чим недоплаченою залишається грошова сума у розмірі 6731,69 грн. (9300,00 грн (сума, витрачена на ремонт авто) - 2568,31 грн. (розмір здійсненого страхового відшкодування)).
У відповідь на таку заяву, МТСБУ у своєму листі від 30.01.2024 року № 3-01б/3404 повідомило позивачу, що згідно інформації, що є в розпорядженні МТСБУ, ТЗ марки HYUNDAI з номерним знак НОМЕР_2 зазнавав пошкодження складових частин кузова. З огляду на зазначене, керуючись п.п. «б» п. 7.39 Методикою товарознавчої експертизи оцінки колісних транспортних засобів, а саме: «коефіцієнт фізичного зносу застосовується, які складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації», МТСБУ застосувало коефіцієнт фізичного зносу під час розрахунку розміру заподіяної ТЗ HYUNDAI з номерним знаком НОМЕР_2 шкоди. Крім того, зазначено, що розмір заподіяної ТЗ позивача HYUNDAI з номерним знаком НОМЕР_2 оціненої шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ складає 2 568,31 грн. та вказано, що відповідно пункту 41.1. статті 41 Закону, МТСБУ прийняло рішення про виплату та здійснило 05.01.2024 відшкодування шкоди в розмірі 2 568,31 грн., про що 05.01.2024 листом №3-016/43 проінформувало позивача як потерпілу особу. Також позивачеві роз`яснено, що у випадку надання належним чином оформлених документів, що підтверджують факт оплати проведеного ремонту, а саме: оригіналів квитанції та акту виконаних робіт, МТСБУ зможе повернутись до розгляду питання щодо доплати суми ПДВ (а.с. 18).
Відповідно, станом на цей час, не компенсованою позивачу залишається грошова сума у розмірі 6731,69 грн., яку він поніс на ремонт належного йому автомобіля в результаті ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_2 . Отже, позивач вважає, що задля повного відшкодування понесеного матеріального збитку винуватець ДТП, а саме ОСОБА_2 повинен сплатити на користь позивача таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (регламентною виплатою МТСБУ).
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди: 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1 липня 2004року (надалі Закон№ 1961-IV) регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону № 1961-IV).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з п. 17.1.ст. 17 Закону № 1961-IV страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.
В п. 17.2. ст. 17 Закону № 1961-IV зазначено, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.
За положеннями ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо - транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.
Згідно з ч. 39.2.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Частина 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
З матеріалів справи вбачається, що цивільна-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу застрахована не була, даних про страхування автомобіля Ford Sierra, державний номерний знак НОМЕР_1 матеріали справи не містять, а тому шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки повинна відшкодовуватись МТСБУ.
Позивачем надано доказ, що він звертався до МТСБУ із заявою щодо відшкодування шкоди, заподіяної йому в результаті ДТП 18.08.2024 року за участю транспортного засобу марки Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого йому було сплачено МТСБУ 2568,31 грн. шкоди.
Непогодження позивача із сплаченою МТСБУ сумою страхового відшкодування не є підставою для стягнення недоплаченої суми шкоди з винуватця у ДТП, в даному випадку відповідача по справі.
Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).
З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149, 150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові 14 грудня2021 року у справі № 147/66/17, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IVвипадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Частинами 1, 3 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17).
З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, а у випадку його відсутності МТСБУ.
З огляду на те, що позовні вимоги позивача про стягнення суми матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП в розмірі 6731,69 грн. заявлені до ОСОБА_2 , тобто до особи, з вини якого сталася ДТП, тобто до неналежного відповідача, заяв про заміну неналежного відповідача належним (МТСБУ) від позивача не надходило, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, розмір якої оцінений позивачем у 5000 грн., суд виходить із наступного.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну (немайнову) шкоду визначено у ст. 1167 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Зазначене вказане в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Абзац 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Суд погоджується з доводами позивача, що сам факт пошкодженням його майна внаслідок ДТП, є джерелом душевних страждань, які виразились в неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації та здійснення заходів для відновлювального ремонту транспортного засобу.
Оскільки неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, суд, в контексті установлених обставин справи та виходячи із засад виваженості та справедливості, вважає, що буде достатнім та пропорційним глибині душевних страждань позивача розмір моральної шкоди в сумі 5000 гривень, зважаючи на те, що позивач пережив емоційний стрес, витрачав час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану майна.
Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 5000 гривень моральної шкоди, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 516,21 гривень.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди та 516,21 грн. витрат по сплаті судового збору.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 10.06.2024 року.
Суддя О.В. Федорова