ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5343/24 Справа № 183/5775/18 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Гапонова А.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (суддя першої інстанції ОСОБА_2 , повний текст рішення складено 10 січня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2018 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просила:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь держави, в особі Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 338 914,76 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь держави, в особі Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 5 859,00 грн.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2018 року позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_3 було залишено без розгляду у зв`язку з добровільним відшкодуванням завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 5 859,00 грн.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду від 05 грудня 2018 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судового рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у кримінальному провадженні № 183/3915/18 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 410 КК України.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду від 07 квітня 2023 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, в особі Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 36 213,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 362,13 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 , - відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась капітан юстиції ОСОБА_4 та подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Скарга мотивована тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №66 від 04.02.2015 року ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності, за нанесення державі шкоди у розмірі 163800 грн. 00 коп.

Наголошує на тому, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.09.2015 року 3 справі № 183/4458/15 встановлено, що крадіжку решти силових кабелів, здійснив солдат ОСОБА_1

ОСОБА_4 просила рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що солдат ОСОБА_1 з 25.05.2013 року проходив строкову військову службу у Збройних силах України, якого було призначено на посаду водія-електрика радіолокаційного взводу батареї управління та радіолокаційної розвідки 2-го зенітного ракетного дивізіону у Військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 .

У відповідності до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 47 від 27.01.2015 року на підставі рапорту тимчасово виконуючого обов`язки командира батареї управління та радіолокаційної розвідки 2-го зенітного ракетного дивізіону лейтенанта ОСОБА_5 від 27.01.2015 року за вих. №2/246, виявлено факт несанкціонованого відкриття причепа силового ПС-1 військовий № 1385 Х5 та крадіжки 5-ти котушок силових кабелів, було призначено службове розслідування.

Так, згідно акту проведення службового розслідування від 04.02.2015 року, в ході якого по даному факту було встановлено, що з 26 на 27 січня 2015 року солдати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , свідомо, ігноруючи вимоги чинних нормативно-правових актів України, діючи із корисливих мотивів, вирішили стати на злочинний шлях та викрасти військове майно у цеху у пункті технічного обслуговування та ремонту Військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , а саме:

- 4 кабелі 5ДИ.500.626 довжиною 100 метрів кожний по службі ракетно-артилерійського озброєння;

- 3 кабелі 5ДИ.500.688 довжиною 100 метрів кожний по службі ракетно-артилерійського озброєння;

- 1 кабель 385 ЖГ4.853.164 Сп довжиною 40 метрів;

- 1 кабель 500 ЖГ4.853.087 Сп довжиною 100 метрів;

- джгут з кабелів: № 16 ЕИ.4.853.630, № 17 ЕИ.4.853.629, № 18 ЕИ.4.853.629 01, № 19 ЕИ.4.853.629 02, № 20 ЕИ.4.853.632, № 5В ЕИ.4.850.313 по 10 метрів кожний по службі розвідки.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 48 від 28.01.2015 року було проведено перевірку кабельного господарства частини.

Згідно акту перевірки кабельного господарства № 102 від 02.02.2015 року в Військовій частині НОМЕР_1 виявлена нестача військового майна, а саме:

- 4-х кабелів 5ДИ.500.626 довжиною 100 метрів кожний по службі ракетно-артилерійського озброєння;

- 3-х кабелів 5ДИ.500.688 довжиною 100 метрів кожний по службі ракетно-артилерійського озброєння;

- 1 кабель 385 ЖГ4.853.164 Сп довжиною 40 метрів;

- 1-го кабелю 500 ЖГ4.853.087 Сп довжиною 100 метрів;

- джгутів з кабелів: № 16 ЕИ.4.853.630, № 17 ЕИ.4.853.629, № 18 ЕИ.4.853.629 01, № 19 ЕИ.4.853.629 02, № 20 ЕИ.4.853.632, № 5В ЕИ.4.850.313 по 10 метрів кожний по службі розвідки.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 66 від 04.02.2015 року військовослужбовців було притягнуто до матеріальної відповідальності, а саме:

- з грошового забезпечення солдата ОСОБА_6 утримати нанесену державі матеріальну шкоду у розмірі 27 835,20 грн.;

- з грошового забезпечення солдата ОСОБА_1 утримати нанесену державі матеріальну шкоду у розмірі 163 800,00 грн.;

- з грошового забезпечення солдата ОСОБА_3 утримати нанесену державі матеріальну шкоду у розмірі 163 800,00 грн.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 119 від 12.06.2015 року старшого солдата ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_6 та солдата ОСОБА_1 було звільнено з військової служби з 12 червня 2015 року і виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з 13 червня 2015 року останніх було знято з повного котлового забезпечення.

Судом встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.09.2015 року у справі № 183/4458/15 солдата ОСОБА_6 було визнано винним у викраденні електричного кабелю 385 ЖН4.853.164 Сп (КГЗх10х1х6) довжиною 40 метрів вартістю 1 711,60 грн. та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 410 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України останнього було звільнено від відбування покарання з випробування строком на 1 (один) рік. Позивач посилається на те, що ОСОБА_6 відшкодував завдану військовій частині кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у натуральному вигляді.

Встановлено, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2016 року у справі № 183/4564/15 солдата ОСОБА_3 було визнано винним у викраденні 100 метрів електричного кабелю 5ДИ.500.626 вартістю 12 071,00 грн. та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 410 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України останнього було звільнено від відбування покарання з випробування строком на 3 (три) роки. Позивач посилається на те, що ОСОБА_3 відшкодував завдану військовій частині кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в повному обсязі.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 447 від 13.09.2018 року було внесено зміни до книги обліку нестач військової частини та книги обліку нарахувань та стягнень Військової частини НОМЕР_1 , згідно якого 27 835,20 грн. (сума визначена на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 413 від 23.08.2018 року) рахувати за солдатом ОСОБА_1 , а суму 315 342,60 грн. (визначену на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 425 від 31.08.2018 року) змінити на суму 338 914,76 грн.

У той же час, вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022 року у справі № 183/3915/16 солдата ОСОБА_1 було визнано винним у викраденні 100 метрів електричного кабелю 5ДИ.500.626 вартістю 12 071,00 грн. та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 410 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України останнього було звільнено від відбування покарання з випробування строком на 1 (один) рік. Вирок суду набрав законної сили 20 жовтня 2022 року.

ОСОБА_1 обставини, викладені в обвинувальному акті не оспорював та повністю їх підтвердив, у скоєному щиро розкаявся.

На підставі ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

Отже, ОСОБА_1 викрав державне майно Міністерства оборони України, яке перебувало на балансі Військової частини НОМЕР_1 , загальною вартістю 12 071,00 грн., у зв`язку з чим своїми злочинними діями завдав шкоду державі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року у справі № 183/3915/16, провадження № 1-кп/183/20/22, який набрав законної сили 20 жовтня 2022 року чітко встановлено вину ОСОБА_1 у викраденні з ОСОБА_3 лише 100 метрів електричного кабелю 5ДИ.500.626 вартістю 12 071,00 грн.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.ст.2, 10 Закону України "Про оборону України", Збройні Сили України це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до ст.ст. 3, 4, 6, 7 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.ст.8, 13 Закону України "Про оборону України" та п.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1080, Міністерство оборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, оборони і військового будівництва.

Згідно до приписів ст.1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань звітує перед Кабінетом Міністрів України про використання виділених коштів, здійснює в установленому порядку у межах своїх повноважень функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Міністерства, здійснює управління військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, забезпечує в установленому порядку здійснення господарської діяльності, керує економічною і фінансовою роботою у Збройних Силах, виконує інші функції, пов`язані з реалізацією покладених на Міноборони України завдань.

Відповідно до Закону України "Про Збройні Сили України", організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, об`єднань, з`єднань, військових частин, закладів, установ і організацій. Органами на місцях є підпорядковані Міністру оборони України командири зазначених військових формувань. Вони зобов`язані вживати заходи для відшкодування завданої державі шкоди, для чого повинні діяти відповідно до Закону, у тому числі в разі необхідності представляти інтереси держави в судах.

Приписами ст. 15 ЗУ «Про Збройні Сили України» визначено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а отже за рахунок держави.

Згідно ст. ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини. Командир зобов`язаний вживати заходів для відшкодування матеріальної збитків, заподіяних військовій частині. Одним з таких заходів є представництво інтересів держави в судах.

Відповідно до приписів ч.1 ст.137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до ч.3 ст.137 ГК України право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до п.4 розділу І Положення відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Так, приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби.

За п.2 вказаного Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Відповідно до п.3 вказаного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Пункт 10 розділу ІІ цього Положення ("Обмежена матеріальна відповідальність") передбачає, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення. За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого військовослужбовцям і призваним на збори військовозобов`язаним на період зборів в особисте користування, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.13 розділу III вказаного Положення ("Повна та підвищена матеріальна відповідальність") військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, зокрема, у разі дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину

Згідно з вимогам ст.ст. 11, 16, 28, 58, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п. 3.1.9. "Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", на кожного військовослужбовця покладені обов`язки щодо знання та утримання в готовності до застосування закріпленого озброєння, бойової та іншої техніки, збереження державного майна; командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, за забезпечення охорони державної таємниці, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; вживати заходів щодо забезпечення надійного збереження матеріальних засобів, слідкувати за справним станом обладнання постів, огороджень, технічних засобів охорони, зв`язку та сигналізації; організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі); здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратами (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року № 243/95-ВР.

У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Відповідно до вимог ст.ст.1,4,7 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", п.п. 13-15 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року № 1225, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України; військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо; особи винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та п.п. 31, 32 "Положення про інвентаризацію військового майна у Збройних Силах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 2000 року № 748, якими передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність; відповідальність за нестачу військового майна несуть матеріально відповідальні особи; рішення про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок нестачі військового майна, і про ступінь відповідальності винних осіб приймається на підставі матеріалів інвентаризації, під час проведення якої встановлено причини, розмір шкоди та винних осіб, або результатів розслідування

Відповідно до пунктів 13 «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» затвердженого постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до пункту 14 цього Положення,військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно до Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затвердженого Постановою Кабінетів Міністрів України № 880 від 02 листопада 1995 року, військовослужбовці у трикратному розмірі несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну втратою та/або викраденням за агрегати, запасні частини, інструменти, приладиі приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування, апаратури, засобів зв`язку, технічних засобів охорони і до обчислювальної техніки, а оптичні прилади, імпортні електрифіковані інструменти, пальне, масло і мастила, спирти і спеціальні рідини, паливо: а) агрегати, запасні частини, інструменти і приладдя до озброєння, військової техніки, устаткування і до апаратури запасні частини, інструменти і приладдя до бронетанкової техніки, запасні частини до радіостанції, запасні частини стабілізатора озброєння, запасні частини кулеметів, інструмент механіка-водія акумуляторні батареї, вогнегасник ОУ-2, годинники танкові, жилет рятувальний, ізолюючий протигаз, брезент укривальний; приладдя до озброєння, акумуляторні батареї усіх типів для нічних прицілів і спостережних приладів до артилерійського озброєння ; запасні частини, інструменти і приладдя до авіаційної техніки, електровимірювальні прилади (типу тесторів), інструмент бортовий літака (усіх типів), вертольота (усіх типів) та авіаційних двигунів (усіх типів); авіаційні рятувальні плавальні засоби (типу надувних човнів, плотів і рятувальних жилетів), носильний аварійний запас льотчика; агрегати, запасні частини, інструменти і приладдя до автомобільної техніки усіх марок; агрегати: двигун, коробка передач, роздавальна коробка, мости (передні, середні та задні), рульове управління, рами, кабіни, кузови, гідротехнічні передачі, бортові передачі; запасні частини: генератор, стартер, розподільник запалення, котушка запалення, карбюратор, компресор, водяний насос, щиток приладів, вали карданні, амортизатор, фари освітлення, крила, капот, облицювання радіатора, двері, бампер, паливні баки, ресори, радіатори охолодження, колінчастий і розподільні вали, гільзи циліндрів, поршні, поршневі кільця, шатуни, укладки колінчастого валу, блок циліндрів, головка блоку циліндрів, піввісь, картери (мостів, коробки передач, роздавальної коробки); інструменти водіїв, приладдя акумуляторна батарея, автомобільні шини, годинник автомобільний, радіоприймач автомобільний, каністри для пального і масел, бачки для масел, мастил і спеціальних рідин, домкрат, вогнегасник, дзеркала заднього виду, тент, укривальник брезент, утеплювальний капот; б) запасні частини, інструменти, прилади і приладдя до засобів зв`язку, технічних засобів охорони і обчислювальної техніки; запасні частини до засобів зв`язку, технічних засобів охорони і обчислювальної техніки усіх найменувань; інструменти для майстра телефонно-телеграфного і радіосправи (радіотехніка, електротехніка); інструменти для чергового в генераторній автоматичній телефонній станції (техніка по холодній обробці металів); переносні електрорадіовимірювальні прилади (типу тестерів, осцилографів); в) оптичні прилади біноклі (усіх типів)приціли (усіх типів) прилади нічного бачення (усіх найменувань) перископи далекоміри підзорні труби запасні частини і приладдя до оптичних приладів; г) імпортний електрифікований інструмент (усіх найменувань); д) пальне, масла і мастила, спирти і спеціальні рідини: автомобільний та авіаційний бензин; дизельне паливо; паливо для реактивних двигунів; масла моторні (автотракторні та дизельні); рідина гальмова; рідина охолоджувальна; етиловий спирт; е) паливний мазут, вугілля, дрова.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних силах України» передбачено, що військове майно є державною власністю.

Разом з тим, статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови: 1) що дії останньої були неправомірними; 2) між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок; 3) є вина зазначеної особи, яка доведена в законному порядку.

З матеріалів справи вбачається,що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022 року у справі № 183/3915/16 солдата ОСОБА_1 було визнано винним у викраденні 100 метрів електричного кабелю 5ДИ.500.626 вартістю 12 071,00 грн. та притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 410 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України останнього було звільнено від відбування покарання з випробування строком на 1 (один) рік. Вирок суду набрав законної сили 20 жовтня 2022 року.

На підставі ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок.

А отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції стягуючи з відповідача на користь Військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 36213,00 грн., (12071,00 грн. х 3 = 36213,00 грн.), яка дорівнює трикратному розміру вартості викраденому відповідачем 100 метрів електричного кабелю 5ДИ.500.626 вартістю 12 071,00 грн., дійшов обґрунтованого висновку, щодо часткової задоволення позовної вимоги, оскільки дана суму встановлена вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року, та доказування на підставі ст.. 82 ЦПК України не підлягає, тобто апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, щодо доведення позивачем щодо завдання матеріальної шкоди відповідачем державі на 36213,00 грн.

Посилання позивача у скарзі на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.09.2015 року у справі № 183/4458/15, в якому зазначено, що крадіжку решти силових кабелів, здійснив солдат ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, безпідставними, оскільки у вироку щодо ОСОБА_1 у справі № 183/3915/16 було достеменно встановлено, вину відповідача щодо викрадення саме 100 метрів кабелю ( а.с.71-72), а тому, апеляційний сул вважає, недоведену ту обставину, що відповідач повинен відшкодовувати позивачу 338914,76 грн., завданої шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають..

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Заочне Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

А.В. Гапонов

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 22 серпня 2024 року.

Головуючий суддя О. В. Халаджи