Справа № 607/8431/24
Провадження №2/951/162/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року

Козівський районний суд Тернопільської області

у складі головуючої судді Гриновець О. Б.

з участю секретаря судового засідання Горохівської Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт Козова Тернопільської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості

встановив:

короткий виклад обставин справи.

15.04.2024 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі по тексту - ТОВ «Діджи Фінанс») - ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4115297 від 14.05.2021 в розмірі 47 000, 00 грн й судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 14 травня 2021 року з власного волевиявлення в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/ ОСОБА_4 подала заявку на отримання кредиту № 4115297. В подальшому ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого остання підтвердила прийняття умов кредитного договору № 4115297 від 14.05.2021 й уклала договір про споживчий кредит. Згідно з платіжного доручення відповідачу перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. Позивач стверджує, що остання не виконала належним чином свої кредитні зобов`язання. 13.09.2021 відповідно до умов договору відступлення прав вимоги № 07Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс». Сума боргу перед новим кредитором є обгрунтованою та документально підтвердженою, тож просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 000, 00 грн, з яких: 10 000, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35 100, 00 грн - заборгованість за відсотками, 1 900, 00 грн - заборгованість за комісійними винагородами.

Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2024 для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Гриновець О. Б.

Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 04.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження в справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позиція учасників справи.

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» - Карпенко Ю. Г. в судове засідання не з`явилася, однак скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, відповідно до якої просить позов задовольнити в повному обсязі.

21.06.2024 відповідач ОСОБА_1 на адресу суду скерувала відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» в повному обсязі. Зазначає, що позовна заява не містить належним чином підписаного кредитного договору; в матеріалах справи відсутні докази отримання нею грошових коштів від ТОВ «Мілоан»; договір факторингу не містить жодної згадки про відповідача, а тому ТОВ «Діджи Фінанс» не є належним позивачем; кредитний договір має ряд суперечностей.

Додатково повідомила, що 12.01.2024 одружилася, прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 . Також просить суд здійснювати розгляд справи без виклику сторін.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України).

Оскільки текст рішення складено 22 липня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 19 липня 2024 року, датою ухвалення рішення є саме 22.07.2024.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлені судом фактичні обставини справи.

14.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_4 укладено договір про споживчий кредит № 4115297, згідно з умов якого кредитодавець зобов`язується на строк 30 днів надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 10 000 грн, а позичальник - повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін до 13.06.2021 та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становить 1 900, 00 грн, яка нараховується за ставкою 19, 00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 5 100, 00 грн, які нараховуються за ставкою 1.70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Також визначено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом - 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).

На укладення цього договору в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/, ОСОБА_4 подала анкету-заяву на кредит № 4115297. У такій анкеті-заяві визначено суму кредиту, строк дії та дату повернення кредиту, комісію та проценти за користування кредитом тощо, які відповідають умовам, передбаченими договором споживчого кредиту.

На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань за кредитним договором, суду надано копію платіжного доручення № 46233504 від 14.05.2021, за яким ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок ОСОБА_4 10 000, 00 грн.

13.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 07Т, згідно з умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників.

Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості.

Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором № 4115297 від 14.05.2021 в загальному розмірі 47 000, 00 грн, яка складається з: 10 000, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35 100, 00 грн - заборгованість за відсотками, 1 900, 00 грн - заборгованість за комісією, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення.

Розрахунком заборгованості підтверджується наявність заборгованості перед позивачем за кредитним договором № 4115297 від 14.05.2021, яка станом на 20.02.2024 становить 47 000, 00 грн та складається з основного боргу, нарахованих процентів та комісії.

Відповідачу позивач надіслав досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості.

Тож судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Застосоване судом законодавство та висновки суду.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частинами 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ( ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отож у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання і виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідними виписками. Між тим, позичальник не надала доказів на спростування факту отримання нею зазначених грошових коштів.

Тож судом встановлено, що позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, через те у неї виникла заборгованість в розмірі 47 000,00 грн, з яких: 10 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35 100,00 грн - заборгованість за відсотками, 1 900,00 грн - заборгованість за комісійними винагородами.

Заразом відповідно до графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4115297 від 14.05.2021, платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем 13.06.2021 на загальну суму 17 000, 00 грн, яка включає: суму кредиту - 10 000, 00 грн, проценти за користування кредитом - 5 100, 00 грн та комісію за надання кредиту - 1 900, 00 грн.

Тому за умовами договору про споживчий кредит сторони погодили строк його дії до 13.06.2021.

За таких умов Договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну його дії, який складає 30 днів.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд вважає, що відповідно до п. 1.4 Договору про споживчий кредит № 4115297 від 14.05.2021 термін повернення кредиту визначено 13 червня 2021 року.

За цих обставин позивачем відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування відповідача за договором про споживчий кредит № 4115297 від 14.05.2021 був пролонгований кредитодавцем відповідно до п.2.3.1 Договору, а тому відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсоткам з 13.06.2021 згідно з пунктів 1.6, 2.2.3 Договору.

Отже суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню узгоджений сторонами договору розмір процентів в розмірі 7 000, 00 грн, які включають в себе, визначені у пунктах 1.5.1 (комісія за надання кредиту 1 900,00 грн); 1.5.2 (проценти за користування кредитом 5 100,00 грн), а також сума кредиту, отриманого відповідачем у розмірі 10 000 грн, оскільки умовами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку його дії

Що стосується інших доводів відповідача, викладених нею у відзиві, суд оцінює їх критично та до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються установленими фактичними обставинами, наведеними висновками суду та доказами, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на докази, подані учасниками справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 6 000,00 грн витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як видно з Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; додаткової угоди № 27 до вказаного договору; детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом щодо стягнення кредитної заборгованості, виконано роботи на загальну суму 6000 грн, а саме: правовий аналіз обставин - 2 250 грн, складання позовної заяви та попереднього рахунку витрат - 3 000 грн, формування додатків до позову - 750 грн.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Позивачем надано докази на понесення витрат за надання правничої допомоги у розмірі 6 000 грн.

Суд також враховує, що відповідач не подавала клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з платіжною інструкцією від 19.03.2024 № 7477 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Через те з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема, судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн (із розрахунку 17 000,00 * 2 422, 40 : 47 000, 00 = 876, 19) та витрати на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн (із розрахунку 17 000, 00 * 6 000, 00 : 47 000, 00 = 2 170, 21), які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними й допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України

ухвалив:

задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 4115297 від 14.05.2021 в розмірі 17 000, 00 /сімнадцять тисяч/ гривень, з яких: 10 000, 00 грн - заборгованість за кредитом; 7 000, 00 грн - заборгованість за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 876 /вісімсот сімдесят шість/ гривень 19 /дев`ятнадцять/ копійок та 2 170 /дві тисячі сто сімдесят/ гривень 21 /двадцять одна/ копійка витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення суду 22.07.2024.

Повне найменування сторін:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»; місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ; ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , дані паспорта: № НОМЕР_2 , виданий 24.01.2022;

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»; місцезнаходження: вул. Багговутівська, буд. 17/21, м. Київ; .

Суддя О. Б. Гриновець