Провадження № 2/344/634/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

28 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря судового засідання Бурянна Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Сулими І.Р в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 02.03.2020 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей. За умовами договору, у власність позичальникові передано грошові кошти у розмірі 10 500 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на дату укладення договору складало 258 195 грн. Відповідно до п.2.1 позичальник зобовязався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у строк до 02.09.2020 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується власноручно підписаним позичальником 02.03.2020 року договору позики. В забезпечення виконання зобовязань 02.03.2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки. За умовами якого ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання основного зобовязання, передав, а позивач прийняв в іпотеку нерухоме майно: садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка за адресою Івано-Франківська область, село Павлівка, садівниче товариство «Житловик-1». Однак порушуючи умови домовленості, у встановлений строк, відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув. Від виконання боргових зобовязань ухиляється.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені в встановлений процесуальним законом спосіб. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача,позовні вимоги підтримував в повному обсязі та щодо винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідачами клопотань щодо реалізації прав, відзиву на позов чи його заперечення не подано.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatismutandis, рішення у справі (AleksandrShevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п.27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Оскільки відповідачів повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за відсутність відповідача в судовому засіданні процесуальним законом повністю покладено на відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено наступні обставини.

02.03.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 258 195 грн. що еквівалентно сумі 10 500 доларів США.

За умовами договору позика видається на строк 6 місяців, дата повернення позики- 02.09.2020 року.

02.03.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача, сума заборгованості становить 31516,91 доларів США.

Згідно наданого суду Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки внесено запис про реєстрацію обтяження предмету- садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 , який згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить в частці 1/1 ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права вланості земельна ділянка за адресою Івано-Франківська обл., Тисменицький р-н., с.Павлівка, «Житловик-1», садівниче товариство належить ОСОБА_3 та стосовно якого внесено запис про реєстрацію обтяження, що підтвероджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми, дво - чи багатосторонніми (договори).

Частиною першою та другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Положеннями ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Надана суду позивачем розписка підтверджує той факт, що між позивачем та ОСОБА_2 по справі було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав у позивача в борг 10 500 доларів США на підтвердження якого було укладено Договір позики.

Позивачем зазначено, що відповідач порушуючи умови домовленості, у встановлений строк грошові кошти не повернув. Будь-яких дій для повернення позики відповідачем не вчинено, від виконання боргових зобовязань останній ухиляється.

В п.1 ст.612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За правилами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В п.1 ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 справа № 464/3790/16-ц зазначає, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В п. 9 Постанови Пленуму ВССУ 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку).

В постанові від 19.05.2020р. у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України у постанову від 03.02.2016р. у справі № 6-1080цс15 щодо правової природи одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в резолютивній частині судового рішення про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та звернення стягнення на предмет іпотеки слід вказувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк грошові кошти не повернув, будь-яких дій для повернення позики відповідачем не вчинено, від виконання боргових зобов`язань ухиляється, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч.2 ст.13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч.5 ст.81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч.7 ст.81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем.

Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачами суду не надано. Розрахунку в заперечення розрахунку заборгованості позивача відповідачами не подано.

Таким чином, позов обґрунтовано належними правовими підставами та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 11 522, 60 грн.

Тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 11 522, 60 гривень на користь позивача.

Представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 10 000 грн витрат на правову допомогу. До матеріалів справи долучив копію ордеру, договір про надання правової допомоги від 23 серпня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , розрахунок винагороди ззгідно договору про надання договору про надання правової допомоги на суму 10 000 грн., Акт приймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання договору про надання правової допомоги від 23.08.2023 року, Довідку №05/08 від 23.08.2023 про те, що за надання юридичної допомоги за договором від 23.08.2023 сплачено за довіреністю 10 000 гривень та квитанцію до прибуткового кассового ордера №60 на суму 10 000 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В ст. 15 ЦПК України вказано, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України вказано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Суд, оцінюючи обґрунтованість позовної заяви, враховуючи відсутність заперечень відповідача в контексті положення частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, вважає, що заявлена стороною позивача сума у розмірі 10 000 грн підлягає задоволенню.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 02.03.2020 року в розмірі 31 516, 91 доларів США (з них:10 500 доларів США- сума позики, 12 769 доларів США 15 центів -проценти за користування позикою, 301 538 гривень- пеня за користування позикою.)

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перед ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) за договором позики від 02.03.2020 року в розмірі 31 516, 91 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки від 02.03.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: садового будинку, позначеного літерою «А», загальною площею 65,1 м.кв., що належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві власності та земельну ділянку, кадастровий номер :03:002:0300, площею 0,0560 га, що розташована за адресою Івано-Франківська область, Тисменицький район, село Павлівка, садівниче товариство «Житловик-1», цільове призначення- для індивідуального садівництва, що належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на праві власності, шляхом реалізації предмета іпотеки способом проведення прилюдних торгів.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 522, 58 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя Бородовський С.О.