Справа № 456/1843/24
Провадження № 2/456/754/2024
РІШЕННЯ

іменем України

11 липня 2024 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Марущак У.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Підстава позову (позиція позивача): Представник позивача адвокат Маципура Г.І. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 ) з належними до нього воротами з хвірткою №1; огорожею №2; вимощення 1 житловою площею 63,1 кв.м., загальною площею 126,7 кв.м., розташованого по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 100 та земельної ділянки для обслуговування цього будинку, площею 0,1195 га, кадастровий номер :01:012:0206, реєстраційний номер 253; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 5 138,18 грн. та 5 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу. В обгрунтування позову зазначила, що відповідач ОСОБА_2 є чоловіком позивачки. В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за його позовом до позивачки про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають п`ятеро неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочку ОСОБА_4 ,, ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. За час шлюбу з відповідачем вони збудували житловий будинок А1 (сходи, а1; сходи, а2; тераса, а3; тераса, а4; тераса, а5) з належними до нього воротами з хвірткою, №1; огорожею, №2; вимощенням, 1; житловою площею 63.1 кв.м., загальною площею 126,7 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 . Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1195га, за кадастровим номером :01:012:0206. Право власності на будинок та земельну ділянку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Оціночна вартість житлового будинку становить 515 175,91грн., а земельної ділянки становить 255 550,10 грн., їх загальна вартість становить 770 726,01 грн., відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості сформованої електронним модулем фондом Держмайна від 16.01.2024. Оскільки між сторонами склалися неприязні відносини, добровільно поділити майна подружжя не може, тому позивачка звернулася до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, хоча повідомлялася про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача адвокат Маципура Г.І. в судовому засіданні позов підтримала, з підстав наведених у позовній заяві, в судове засідання, призначене на 11.07.2024 не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її та позивача відсутності.

Позиція відповідача: відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що між ним та позивачем шлюб не розірвано, вони намагаються відновити свої стосунки. Найближчим часом він погасить заборгованість по аліментах, з дітьми контактує та спілкується. Зазначив, що він не згідний на поділ майна в частині 2/3, як просить позивач у позовній заяві, однак не заперечує щодо варіанту розподілу по 1/2 частини кожному. В судове засідання, призначене на 11.07.2024 не з`явилася, 02.07.2024 подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.06.2024, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1, 2 ст. 77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 02.09.2005 Стрийським МВ УМВС України у Львівській області вбачається, що такий видано на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 5/.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 11.06.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 11.06.2005, актовий запис №138, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « ОСОБА_8 », дружини - « ОСОБА_8 » /а.с.7/.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 24 жовтня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №528, батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 /а.с.8/.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 19 червня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області вбачається, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис №306, батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 /а.с.9/.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , повторно виданого 13 жовтня 2023 року Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Лвівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №563, батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 /а.с.10/.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого 27 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Дашавської селищної ради Стрийського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис №353, батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 /а.с.11/.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , повторно виданого 26 липня 2017 року Стрийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис №15, батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 /а.с.12/

З довідки Грабовецько-Дулібівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27.10.2023 №539, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительці АДРЕСА_3 вбачається, що склад її сім`ї такий: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.13/.

Зкопії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного ресстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.10.2023 за №351362042, вбачається, що житловий будинок, загальної площею 126,7 кв.м., житловою площею 63,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,1195 га за кадастровим номером :01:012:0206 на праві власності належить ОСОБА_2 /а.с.14/.

З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 16.01.2024 вбачається, що оціночна вартість житлового будинку становить 515 175,91 грн., оціночна вартість земельної ділянки становить 255 550,10 грн., їх загальна вартість становить 770 726,01 грн. /а.с.15-17/.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 08.03.2024 по виконавчому провадженні № 73696504 щодо примусового виконання виконавчого листа № 456/5722/23, виданого 13.12.2023 Стрийським міськрайонним судом вбачається, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 07.11.2023, загальна заборгованість боржника зі сплати аліментів, станом на 01.03.2024, становить 30 880,00 грн. /а.с.19-21/.

Вирішуючи позовні вимоги, судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми Сімейного кодексу України .

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Верховного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 709/494/16-ц, провадження № 61-19909св18 та у постанові Верховного суду від 20 травня 2019 року у справі справа № 360/303/17-ц, провадження № 61-410св18 зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За правилами ч.1-3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Постановою Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою, до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що бути особистою власністю кожного з них. Вирішуючи спори між подружжям про майно, повинні встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 - статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно п.22 постанови Пленуму ВС України №11 від 21.12.2007 вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 11.06.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану м. Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони збудували житловий будинок житловою площою 63,1 кв.м., загальною площою 126,7 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1195га, за кадастровий номер :01:012:0206.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного ресстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.10.2023 за №351362042, житловий будинок, загальною площею 126,7 кв.м., житловою площею 63.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,1195 га за кадастровим номером :01:012:0206 на праві власності належать ОСОБА_2 .

Оскільки, житловий будинок збудований сторонами під час їх перебування в шлюбі, що в судовому засіданні не оспорювалося, відповідно до ст.60 СК України, він є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, а добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, тому він підлягає поділу в рівних частках між сторонами у справі.

Також поділу в рівних частках між сторонами як об`єкт спільної сумісної власності подружжя підлягає і спірна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, на якій знаходиться будинок, адже відповідно до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України при переході права власності на будівлі і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення.

Суд не вбачає підстав для збільшення частки позивача, оскільки істотних обставин, передбачених законом, судом не встановлено.

При цьому, слід зазначити, що відповідач не заперечував в судовому засіданні щодо поділу спільного майна в рівних частках.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та аналізуючи норми чинного законодавства з урахуванням позицій Верховного Суду та Великої палати Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що позов слід задоволити частково та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частину кожному житлового будинку А1 (сходи, а1; сходи, а2; тераса, а3; тераса, а4; тераса, а5) з належними до нього воротами з хвірткою №1; огорожею №2; вимощення 1, житловою площею 63,1 кв.м., загальною площею 126,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за реєстраційним номером 100 та по 1/2 частині кожному земельної ділянки для обслуговування цього будинку, площею 0,1195 га, за кадастровим номером :01:012:0206.

Щодо розподілу судових витрат.

За ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2 569,09 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

У позовній заяві позивач також просить стягнути витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Під час судового розгляду справи представництво інтересів позивача здійснювала адвокат Маципура Г.І. що підтверджено ордером серії ВС № 1271592 та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 176.

На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. позивачем долучено до позовної заяви квитанцію на вказану суму від 03.01.2024, водночас, не надано суду договору про надання правової допомоги та детального опису робіт виконаних адвокатом.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено розмір понесених витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ) з належними до нього воротами з хвірткою №1; огорожею №2; вимощення 1, житловою площею 63,1 кв.м., загальною площею 126,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за реєстраційним номером 100 та 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування цього будинку, площею 0,1195 га, за кадастровим номером :01:012:0206, реєстраційний номер 253.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_9 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ) з належними до нього воротами з хвірткою №1; огорожею №2; вимощення 1, житловою площею 63,1 кв.м., загальною площею 126,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , за реєстраційним номером 100 та 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування цього будинку, площею 0,1195 га, за кадастровим номером :01:012:0206, реєстраційний номер 253.

В задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 569 /дві тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять/ грн. 09 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Представник позивача: адвокат Маципура Галина Іванівна, місцезнаходження: 82400, Львівська область, м. Стрий, майдан Ринок, 41;

Відповідач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення виготовлено 22.07.2024.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська