Справа № 523/4858/24
Провадження №2/523/3186/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеса», за участю третьої особи без самостійних вимог Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з під арешту,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами, які під час розгляду справи уточнила та в остаточній редакції, просить звільнити з під арешту 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , який був накладений постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 21.05.2010р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що квартири АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини вказаної вище квартири. Позивачка є спадкоємцем першої черги, як дочка померлого. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не може у зв`язку з накладеним арештом державного виконавця під час виконання судового наказу №2-Н-2197/11, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь КП «Теплопостачання м. Одеса». Позивачка вказує, що таке обтяження перешкоджає їй реалізувати свої спадкові права, що є наслідком її звернення до суду.

Від представника КП «Теплопостачання м. Одеса» надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що комунальне підприємство не є належним відповідачем.

Від Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли заперечення в яких державний виконавець вказує на відсутність підстав для скасування арешту у зв`язку з відсутністю доказів з виконання судового наказу №2-Н-2197/11.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2024р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.04.2024р., постановленою без видалення суду до нарадчої кімнати, у справі, за клопотанням представника позивачки, було замінено первісного відповідача Суворовський відділ ДВС у м. Одесі на КП «Теплопостачання м. Одеса», з одночасним залучення відділу ДВС у якості третьої особи без самостійних вимог.

ІІІ. Позиції сторін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Від її представника до суду надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

КП «Теплопостачання м. Одеси» та Суворовський відділ ДВС у м. Одесі не забезпечили участі своїх представників у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Неявка учасників розгляду справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, встановив таке.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.10.2001р., реєстровий номер 3953, квартира АДРЕСА_1 на належить на праві спільної часткової власності, в рівних частках: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З представленої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна убачається наявність архівного запису про накладений арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 , на підставі постанови АА№632526 від 21.05.2010р. державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі, ОСОБА_5 (реєстраційний номер обтяження 9960933 від 22.06.2010р.).

Судовим наказом від 15.09.2011р. у справі № 2-н-2197/11 з ОСОБА_2 на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» була стягнута заборгованість в розмірі 10208,62грн.

Згідно наданих відомостей представником третьої особи у даній справі, постановою державного виконавця Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 02.12.2011р. було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище судового наказу.

16.06.2012р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції Закону чинної на той час.

21.02.2012р. державним виконавцем було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження.

15.06.2012р. державним виконавцем ухвалено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції Закону чинної на той час, у зв`язку з відсутністю майна, на яке можна звернути стягнення.

Крім того, представником третьої особи повідомлено про відсутність будь-якої іншої інформації по вказаним вище виконавчим провадженням, так як згідно Наказу №1829/5 від 07.06.2017р. «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», виконавчі провадження за збігом трьох років були знищені. Відсутня інформація і про будь-які інші виконавчі провадження відкриті відносно боржника ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.02.2024р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сакал І.М. до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була заведена спадкова справа № 8/2024р.

Спадкоємцями померлого ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

Згідно представленої копії платіжного документа від 11.01.2024р., ОСОБА_1 сплатила на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» борг за ОСОБА_2 у розмірі 27 000,00грн., про що було державним виконавцем було повідомлено суд.

На теперішній час, внаслідок вказаних вище обмежень у вигляді арешту, ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , обмежена у реалізації своїх спадкових прав.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).

Отже, твердження представника відповідача про те, що КП «Теплопостачання м. Одеси» є неналежним відповідачем у даній справі є хибними та судом до відхиляються.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між комунальним підприємством і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до вказаної норми Закону після закриття виконавчих проваджень строки пред`явлення до виконання виконавчих листів сплили.

Як було встановлено судом та зазначено вище арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , був накладений державним виконавцем під час примусового виконання судового наказу від 15.09.2011р. у справі № 2-н-2197/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь КП «Теплопостачання м. Одеси» заборгованості в розмірі 10238,62грн.

При цьому КП «Теплопостачання м. Одеси» виконавчий документ судовий наказ від 15.09.2011р. у справі № 2-н-2197/11 був повернутий ще 15.06.2012р.

Відомостей про повторне пред`явлення до виконання судового наказу від 15.09.2011р. у справі № 2-н-2197/11 або наявність будь-яких інших виконавчих проваджень по відношенню до ОСОБА_7 матеріли справи не містять.

Незважаючи на те, що з позовом про зняття арешту ОСОБА_1 звернулась до суду у березні 2024р., строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання на момент вирішення даного спору по суті КП «Теплопостачання м. Одеси» пропущений.

Арешт на спірну частину квартири було накладено органом виконавчої служби у 2010 році, на момент звернення до суду з цим позовом та вирішення спору виконавчі провадження не здійснюються, стягувач не надав доказів повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, не порушує питання про заміну сторони у зобов`язанні правонаступником.

Більш того, позвивачкою по справі наданий суду платіжний документ з якого убачається, що нею у січні 2024р. було спалено на користь відповідача суму заборгованості за ОСОБА_2 у розмірі 27 000,00 грн., яка у півтори рази є більшою від суми боргу встановлену судовим наказом від 15.09.2011р. у справі № 2-н-2197/11.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обтяження - (арешт) частини спірної квартири перешкоджає позивачці в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , а відтак позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був накладений постановою АА№632526 від 21.05.2010р. державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, Кодос О.А. (реєстраційний номер обтяження 9960933 від 22.06.2010р.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 03 червня 2024р.

Суддя