Справа № 513/326/24
Провадження № 2-о/513/49/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року Саратський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді В.С. Миргород,

при секретарі судового засідання Филипчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яку обґрунтувала таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4 . Після її смерті вона звернулася до державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини. Однак, листом нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через недоведення нею факту постійного проживання із спадкодавцем на день відкриття спадщини та було рекомендованого звернутися до суду для вирішення питання про встановлення факту постійного проживання з померлою та прийняття спадщини.

З березня 2009 року, у зв`язку з поганим самопочуттям матері похилого віку, заявниця її забрала проживати до себе за адресою: АДРЕСА_1 . Вони проживали однією родиною, вели спільне господарство, заявниця доглядала за матір`ю до дня її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , та здійснила її поховання.

Спадкоємцями першої черги за законом, окрім неї, є її брат ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_3 , які не проживали разом із спадкодавицею на день відкриття спадщини та не зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Встановлення факту спільного проживання із померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, заявниці необхідно для реалізації спадкових прав.

Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року провадження у справі було відкрито в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.

У судове засідання заявниця не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду судової справи. Направила заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх.

Заінтересовані особи до суду також не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно та належним чином, направили заяви щодо розгляду справи без їх участі, проти задоволення заявлених вимог заперечень не мали.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи №686/2023 щодо майна померлої ОСОБА_4 , з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надавали.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16 жовтня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Плахтіївка Саратського району Одеської області у віці 59 років померла ОСОБА_4 , актовий запис про смерть № 541.

Заявниця є спадкоємцем першої черги за законом та донькою спадкодавиці ОСОБА_4 , про що свідчить надані нею копії: свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого на підставі актового запису № 1 Федорівською сільською радою Нов-Волинського району Житомирської області 01 березня 1982 року, згідно з яким ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Федорівка Нов-Волинського району Житомирської області, відомості про батьків: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно 26 січня 2021 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №10, вчинений 11 травня 2003 року Виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області, згідно з яким зареєстровано шлюб між гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_8 ».

01 грудня 2023 року заявниця звернулася до державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої заведена спадкова справа №686/2023 до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, іншими спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 , окрім заявниці, є її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (заінтересовані особи у справі), які не були зареєстровані із спадкодавицею на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 та не зверталися із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Листом державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Л.М. від 22 грудня 2023 року № 3516/02-14 заявниці роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановленого ст.1270 ЦК України, та ненадання документів, які б підтверджували факт спільного проживання із спадкодавицею на час смерті.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічного висновку дійшов ВС у своїй постанові від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 404/2163/16-ц.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявниці зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Як вбачається з довідки № 39 від 18 січня 2024 року, виданої Виконавчим комітетом Плахтіївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно з 24 березня 2009 року і до дня своєї смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 ; до складу її сім`ї, що сумісно з нею проживали та вели спільне господарство, входили: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (донька).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 05 березня 2021 року № 145, виданої Плахтіївською сільської радою Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 134, виданого 13 жовтня 2015 року Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день своєї смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_2 , місце смерті: АДРЕСА_1 .

Наведене вище підтверджує той факт, що заявниця проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_4 на момент її смерті, за місцем проживання заявниці за адресою: АДРЕСА_1 , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно у судовому порядку. Оскільки заявниця, як спадкоємець за законом проживала разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Обставини проживання заявниці разом із спадкодавциею підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявниця постійно проживала зі спадкодавицею на момент її смерті за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювала за нею догляд та у подальшому поховання.

Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки його встановлення необхідно для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Федорівка Новоград-Волинського району Житомирської області, РНОКПП НОМЕР_4 , на час відкриття спадщини разом із спадкодавицею ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 22 серпня 2024 року.

Суддя В. С. Миргород