Справа №:755/8893/24
Провадження №: 2-з/755/261/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2024 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Коваленко І.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану разом із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє - адвокат Майстренко Олег Олександрович, звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно з пред`явленням позову представник позивача подав заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив суд: з метою забезпечення позову накласти арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме на: квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 .

29.05.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

28.06.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

06.08.2024 року (Вх.№43561) представник позивача - адвокат Майстренко Олег Олександрович подав заяву про забезпечення позову у справі №755/8893/24, відповідно до якої просив суд: з метою забезпечення позову накласти арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки Російської Федерації, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер наданий НОМЕР_1 ), а саме: квартиру АДРЕСА_1 , оціночна вартість якої становить 1 568 416,48 грн, що є еквівалентною 38 045,28 доларів США станом на 05.08.2024.

Заява обґрунтована тим, що відповідачка є громадянкою іншої держави, проте на території України володіє нерухомим майном. Згідно заяви від 13.07.2023 року, засвідченої приватним нотаріусом, ОСОБА_2 визнала заборгованість за договором, проте не має можливості здійснити погашення боргу, у зв`язку з відмовою їй у в`їзді до України. Також є загальновідомим фактом, щодо неможливості проведення будь-яких банківських операцій між громадянами України та громадянами РФ. Водночас, позивачу відомо, що відповідачка володіє нерухомим майном, проте по відношенню до цього майна родичами відповідачки, які мешкають в Україні, та підприємствами з надання комунальних послуг можуть бути вчинити дії щодо його відчуження на їх користь, що позбавить позивача єдиної можливості отримати кошти, які він надав у борг, ще в 2021 році ОСОБА_2 . Просить суд також врахувати, що сума заборгованості є досить значною, а в ці скрутні часи стає для позивача, який є пенсіонером та внутрішньо-переміщеною особою, і вкрай необхідною для його особистої життєдіяльності. Отже, без наявності ухвали про забезпечення позову про накладення арешту на нерухоме майно відповідачки, остання у майбутньому зможе уникнути відповідальності та не здійснити виконання рішення суду, у випадку ухвалення такого, на користь позивача, якщо за період розгляду справи в суді майно буде відчужене на користь третіх осіб, що позбавить позивача єдиної можливості здійснити виконання рішення суду на свою користь. З метою обґрунтування вартості нерухомого майна - житлової квартири АДРЕСА_1 представником позивача на сайті Фонду державного майна України було сформовано довідку про оціночну вартість нерухомого майна, відповідно до якої оціночна вартість об`єкта оцінки становить 1 568 416,48 грн. Враховуючи офіційний курс НБУ гривні щодо долара США станом на дату подання цієї заяви 41,225 грн за 1$, вартість об`єкта нерухомості - житлової квартири АДРЕСА_1 становить 38 045,28 доларів США, що є меншою від суми заборгованості, яку просить стягнути позивач.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, долучені до неї докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у с праві № 643/12369/19).

Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів (постанова Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20).

Арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби - обмеженні права користування майном (постанова Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 212/7106/21).

Також Верховний суд зазначив, що на підставі постанови від 21 серпня 2019 року у справі №761/39201/18, що при розгляді заяви про забезпечення позову необхідно звернути увагу на те, що заявник повинен довести наміри відповідача, щодо відчуження спірного майна або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання в заяві про наявність обставин, які можуть унеможливити виконання рішення суду про стягнення боргу у повному обсязі зі сторони відповідача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

В п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснено: особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовим обмеженням заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно заявлених у позові вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30 000,00 доларів США, проценти за користування грошовими коштами у розмірі 10 733,00 доларів США.

Згідно наданої представником позивача Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серії та номер:380, виданого 12.10.2021 приватним нотаріусом КМНО Журавською М.А.

Згідно довідки про оціночну вартість нерухомого майна, сформованої представником позивача на сайті Фонду державного майна України, оціночна вартість житлової квартири (НБКАВЧ378631), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63 кв.м, становить - 1 568 416,48 грн.

Суд враховує, що вартість об`єкта нерухомості - житлової квартири АДРЕСА_1 становить 38 045,28 доларів США (враховуючи офіційний курс НБУ гривні щодо долара США станом на дату подання заяви про забезпечення позову становить 41,225 грн за 1 долар), що є меншою від суми заборгованості, яку просить стягнути позивач.

Разом з тим, співмірність передбачає врахування судом й співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Посилання позивача на те, що накладення арешту на майно ОСОБА_2 є гарантією виконання останньою можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, із посиланнями на те, що невжиття заходів забезпечення істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист його (позивача) прав, за захистом яких він звернувся, не є підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Суд приходить до висновку про недоцільність застосування заходів забезпечення позову, про які просить заявник, оскільки заявником не надано жодних доказів того, що по відношенню до цього майна родичами відповідачки, які мешкають в Україні, та підприємствами з надання комунальних послуг вчиняються дії щодо його відчуження на їх користь, що позбавить позивача єдиної можливості отримати кошти, які він надав ОСОБА_2 у борг, ще в 2021 році.

Отже, в заяві міститься лише посилання на потенційне порушення прав заявника, при цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність такого виду забезпечення позову, оскільки доводи заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Верховний Суд у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Посилання представника позивача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду по справі №904/1934/23 суд вважає недоречним, адже вона була сформована у спорі, віднесеному до юрисдикції господарського суду, та який виник між юридичними особами з приводу стягнення заборгованості.

Задовольняючи у справі №904/1934/23 заяву про забезпечення позову, Господарський суд Дніпропетровської області в ухвалі від 05.05.2023, залишеній без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2023, вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, в межах суми, що відповідає сумі основної заборгованості за Договором в редакції додаткових угод. При цьому, господарський суд зазначив, що: «матеріали поданої заяви містять належні докази, що підтверджують спроби заявника стягнути заборгованість за спірним договором у судовому порядку, а також ухилення боржника від виконання вимог кредитора.»

У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 11.12.2023 по справі №904/1934/23 погодився з висновками судів попередніх інстанцій та звернув на те, що: «у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.»

В розрізі даного спору суд враховує той факт, по який зазначає сторона позивача, що відповідач ОСОБА_2 є громадянкою іншої держави, проте на території України володіє нерухомим майном; згідно заяви від 13.07.2023 року визнала заборгованість за договором, проте не має можливості здійснити погашення боргу, у зв`язку з відмовою їй у в`їзді до України. За таких обставин, покладення на відповідача обов`язку доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач, може призвести до порушення її процесуальних прав.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з урахуванням роз`яснення Верховного Суду, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення заяви з урахуванням розумності, обґрунтованості; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення заяви і предметом заявлених вимог, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення заяви, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення заяви; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разу невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення заяви не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149, 150, 260 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: