ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7116/24 Справа № 199/7143/23 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та про визнання права власності на нерухоме майно,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кім Ганна Володимирівна,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

04.09.2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про визнання дійсним договору купівлі-продажу та про визнання права власності на нерухоме майно, в якому позивачка просила:

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна з реєстраційним номером 006/1318-Н від 26.12.1997 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виконання біржової угоди, зареєстрованої на товарній біржі «Катерінославська» 26 грудня 1997 року за № 1318-Н.

Визнати за позивачкою право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, опис: літ. А1 - житловий будинок з житловою прибудовою літ. А2, загальною площею 93, 2 кв.м., житловою площею 50, 2 кв.м., під літ. А1 - погріб, ганок літ. а3, навіс літ. а4, ганок літ. а5, душ літ. Б1, літня кухня літ. Г1, вбиральня літ. Д1, сарай літ. Е1, погріб під літ. Е1, вбиральня літ. Ж1, споруди № 1-7, І, за адресою: АДРЕСА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року взадоволенні позову відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

06.06.2024 рокувід ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кім Ганна Володимирівнанадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що право власності на житловий будинок зареєстроване в КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в реєстраційній книзі № 504 за реєстраційним номером 122 від 09.02.1998 року.

Фактично сторони виконали умови договору у відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_5 , після смерті якої позивачка не може оформити спадщину, через відмову нотаріуса.

С посиланням на судову практику на статті ЦК України, яки регламентують перехід права власності в порядку спадкування просила скасувати оскаржуємо рішення та задовольнити позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу та про визнання права власності на нерухоме майно.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник ОСОБА_1 адвокат Кім Г.В. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.

Від державного нотаріуса Писарєвої Н.С. та ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.199-205), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

26.12.1997 р. на товарній біржі «Екатеринославська» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (майно розташовано АДРЕСА_1 ), 1/5 якого належала ОСОБА_6 , і 4/5 в рівних долях ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 15); право власності зареєстровано в КП «ДМБТІ» за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 09.02.1998 р. (а.с. 16).

Позивач є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17), що підтверджується відповідним державним актом на землю.

ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_1 ( а.с. 13).

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 05.01.2023 р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки договір купівлі-продажу від 26.12.1997 р., посвідчений ОСОБА_7 , генеральним директором товарної біржі «Екатеринославская» м. Дніпропетровська не посвідчений нотаріально, що суперечить нормам ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), згідно якої договори купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладаються у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (а.с. 14).

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції зазначив, що враховуючи відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право звернутися до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на частину майна до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, адже інші спадкоємці відсутні та оскільки у даній справі позивачем не доведено того, що відповідачі у цій справі ставлять під сумнів наявність права власності позивача та її матері на спірне нерухоме майно, як і не доведено порушення, невизнання та/або оспорення прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що нерухоме майно не є спірним та відомості про реєстрацію право власності на майно містяться в інвентаризаційній справі на майно у КП «ДМБТІ» (а.с. 108), тобто вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачу (1/2 частка), а інші частка підлягає визнанню в судовому порядку за позовом до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження нерухомого майна.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

У відповідності до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України), що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу укладений та зареєстрований на Дніпропетровській товарній біржі «Катеринославська» 26.12.1997 року, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), Закон України «Про власність», Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, у період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року в справа № 205/8493/16-ц (провадження № 61-40951св18), від 01 квітня 2020 року в справі № 754/1466/15-ц (провадження № 61-11804св18), від 21 липня 2021 року в справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).

Крім того, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Таким чином, угоди щодо придбання на біржових торгах жилого будинку (квартири) чи його (її) частини вимагають оформлення в нотаріальній формі.

Ураховуючи вищевикладене, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року в справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).

Крім того, частиною другою статті 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 389/122/16ц (провадження № 61-12634св18) зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у теперішній час не бажають посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, доказів навмисного ухилення їх від нотаріального оформлення угоди позивач суду не надав.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Установивши, що спірний договір-купівлі продажу будинку нотаріально посвідчений не був, а доказів навмисного ухилення ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від нотаріального оформлення угоди позивач суду не надав, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 березня 2023 року, справа № 521/4839/21, провадження № 61-11877св22

Доводи апеляційної скарги скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуємо судове рішення судів ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кім Ганна Володимирівна залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 27.08.2024 року.

Судді: