Провадження № 2/761/2605/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькова О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніхенерго Лтд» про розірвання трудового договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 01.04.1998 між ТОВ «Ніхенерго Лтд» та ОСОБА_1 виникли трудові відносини. Позивач зазначає, що Наказом №5/98-к від 01 квітня 1998 року його було прийнято на роботу на посаду оператора по роботі з електронними приладами. Даний факт підтверджується записом №18 в трудовій книжці (стор. 12-14). Оскільки запис в трудову книжку було зроблено тільки щодо прийняття ОСОБА_1 на роботу. 28 березня 2023 року останнім було написано заяву про звільнення за власним бажанням та надіслано її поштою через ДП «Укрпошта» (трекінг №534). Проте на теперішній час позивачем не отримано наказ про звільнення , тому позивач звернувся до суду та просить суд припинити трудові відносини ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.38 КЗпП.

Провадження у справіі відкрито 09.06.2023 р., вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань в адресу суду про відкладення судового засідання на іншу дату в адресу суду не надходило. Заперечень щодо ухвалення заочного рішення від ОСОБА_1 не надходило.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, у встановленому законом порядку відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, правом на відзив не скористався.

За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 01 квітня 1998 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніхенерго Лтд» на посаду оператора по роботі з електронними приладами на підставі наказу №5/98-к від 01 квітня 1998 року, підтвердженням якого є інформація яка міститься в трудовій книжці НОМЕР_1 від 13.06.1979.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 направив на адресу відповідача засобами заяву зв`язку АТ «Укрпошта» заяву від 27.03.2023 р. про звільнення за власним бажанням у зв1язку із погіршенням здоров`я з 03.04.2023 року , що підтверджується наявними в справі доказами (роздруківка АТ «Укрпошта»).

Разом з тим, вимоги позивача залишено Товариством поза увагою.

Доказів зворотного під час розгляду справи отрмано не було. Представником відповідача не спростована та обставина, що позивача було звільнено у встановленому законом порядку.

Таким чином, з метою дотримання визначеної законодавством процедури звільнення за ініціативою працівника, що визначено ст. 38 КЗпП позивач просить суд визнати трудові відносини між Товариством припиненими з 03.04.2023.

Згідно положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 153/1585/20: «Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 12 квітня 2018 року у справі 61-678св17 та від 25 березня 2020 року у справі № 295/14595/17.

При розірванні трудового договору з ініціативи працівника роботодавець може звільнити працівника в день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення. Визначення працівником дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством. Установивши, що позивач у заяві про звільнення від 22 червня 2020 року, не визначив датою звільнення день подання заяви, та зі спливом двотижневого строку не приступив до виконання своїх трудових обов`язків, не відкликав подану ним заяву про звільнення, не висловив іншим чином намірів про бажання продовження трудових відносин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для припинення трудових відносин з ПрАТ на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника. Установивши, що позивач не був звільненим у визначеному законом порядку, після подачі заяви про звільнення, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про порушенням норм трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення, що є підставою для задоволення позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для припинення трудових стосунків ОСОБА_1 з відповідачем.

Разом з тим, врахуву.чи положення частини першої статті 38 КЗпП України, відповідно до якої працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним органу письмово за два тижні, і на цієй обставині наголосив Верховний Суд під час розгляду справи № 153/1585/20 трудові відносини мають бути припинені з дня закінчення такого строку 12.04.2023 р. (дата заяви про звільнення 27.03.2023 р.).

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,258,259,263,268,280-283, 352,354 ЦПК України, ст. 43 , ст.ст. 21, 38 КЗпП УКраїни, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніхенерго Лтд» про розірвання трудового договору задоавольнити.

Розірвати (припинити) трудові відносини між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніхенерго Лтд» (м. Київ, Бессарабська площа, 2) на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) з 12 квітня 2023 року

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 17 квітня 2024 року.

Суддя: