Справа № 276/1411/24
Провадження по справі №2/276/463/24
22 липня 2024 року смт. Хорошів
Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді Бобра Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПП «ВВ Агро» про розірвання договору оренди землі, -
Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 20.06.24 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка, направлена відповідачу за його місцезнаходженням (юридичною адресою), яка повернута до суду з довідкою Укрпошти про причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою». Про причини неявки відповідач суду не повідомив, відзив до суду не подав.
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідач, будучи повідомленим відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України про відкриття провадження у цивільній справі за позовом про розірвання договору оренди землі, відзив на позов у встановлений судом строк не надав, що свідчить про відсутність заперечень проти позову.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на зазначене вище, враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно копії договору оренди землі від 17.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПП «ВВ Агро», ОСОБА_2 (орендодавець) надає, а ПП «ВВ Агро»(орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка розташована в адмінмежах Фасівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, загальною площею 4,5424 га, строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір оренди зареєстровано у Вол.-Волинському реєстраційному відділі ДП «Центр ДЗК», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 15.05.2008 року.
На підставі додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди землі та внесення змін до договору від 11.02.2019 року сторони (позивач та відповідач) дійшли згоди внести зміни до договору оренди землі від 17.04.2008 року, замінивши у зв`язку зі смертю первісного орендодавця - ОСОБА_2 на нового ОСОБА_1 . Крім того, згідно вказаної додаткової угоди узгоджено строк дії договору оренди на 10 років до 31.12.2029 року, визначено розмір та способи розрахунків по орендній платі тощо.
Відповідно пунктів 9, 11, 12 Договору оренди землі від 17.04.2008 року із подальшими змінами, внесеними додатковою угодою від 11.02.2019 року, орендна плата за кожен рік користування земельною ділянкою складає 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі і на дату підписання цього договору становить 3583,97 грн., орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року, за письмовою заявою орендодавця та за наявності згоди орендаря розрахунки щодо орендної плати можуть здійснюватися у натуральній формі в межах розміру орендної плати, вказаної у пункті 8 цього Договору та згідно наявного у орендаря асортименту сільськогосподарської продукції, передача сільськогосподарської продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідним актом приймання-передачі, який підписується сторонами.
Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ч.1 ст.792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладання договору, передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
За положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Правова позиція Верховного суду з даного приводу викладена в постанові від 25.04.2018 року по справі № 378/556/16-ц, в якій зазначено, що системний аналіз зазначених положень законодавства та порядок врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема положень ЦК України, дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. У зобов`язанні з виплати орендної плати за користування зазначеною земельною ділянкою позивач є кредитором, відповідач є боржником. З огляду на це в частині виконання цього зобов`язання саме відповідач був зобов`язаний довести його належне виконання, вчинене вчасно та у повному обсязі. Доказів цього суду не надано, такі обставини не встановлено. В оцінці поведінки цієї сторони Верховним Судом має бути враховано, взявши до уваги, що таке зобов`язання є грошовим, що боржник не використав альтернативний спосіб виконання свого зобов`язання шляхом внесення суми боргу в депозит нотаріуса, що мало ним бути застосовано за правилами статті 537 ЦК України.
Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
Крім того, згідно пункту 36 вище зазначеного договору оренди землі від 17.04.2008 року дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.
Таким чином, судом встановлено, що ПП «ВВ Агро» не виконало взяті на себе зобов`язання за договором оренди землі від 17.04.2008 року, а саме не здійснило виплату орендної плати два роки поспіль (2022-2023 роки), виплата якої є істотною умовою договору оренди, що свідчить про систематичність порушення вказаним товариством, як орендарем, умов договору та є підставою для його розірвання.
З урахуванням наявних у справі доказів, якими підтверджується належність на праві приватної власності земельної ділянки позивачу, перебування земельної ділянки в оренді у віповідача, враховуючи не надання відповідачем до суду доказів на підтвердження факту виплати орендної плати протягом 2022-2023 років (як-от: відомостей видачі орендної плати, відповідних актів прийому-передачі продукції в рахунок орендної плати тощо), суд вважає наявними підстави для висновку про систематичну несплату визначеної договором орендної плати за користування земельними ділянками, а тому наявні підстави для розірвання договорів оренди землі.
Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договорів оренди землі слід задовольнити, оскільки ПП «ВВ Агро» порушило істотні умови договору оренди землі, а саме систематично не сплачувало орендну плату.
Вирішуючи питання стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне.
За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки, при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., то згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 76-79, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 14, 526, 628, 629, 651 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 15, 21, 22, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ВВ Агро» про розірвання договору оренди землі задовольнити.
Стягнути з Приватного підприємства «ВВ Агро» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Суддя Д.О.Бобер