КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/4050/23

номер провадження: 22-ц/824/842/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Цуран С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Універсал Банк» - адвоката Дитинчук Вікторії Олександрівни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року у складі судді Колесника О.М., у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), перейменоване в подальшому на АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №001-2900/756-0404, згідно яким банком було надано відповідачці ОСОБА_1 кредит у розмірі 153 000 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,95% річних, зі строком повернення до 10 жовтня 2037 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Позивач вказував, що оскільки відповідачами були порушені умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у травні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №001-2900/756-0404 від 30 жовтня 2007 року. Однак рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року, яке набрало законної сили відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовлено в повному обсязі.

Зазначав, що постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року встановлено, що у зв`язку із невиконанням позичальницею ОСОБА_1 умов кредитного договору по поверненню кредиту, 14 квітня 2016 року банк відповідно до п.5.2.5 кредитного договору направив відповідачці повідомлення про дострокове повернення кредиту, яке настає у випадку неусунення порушень на 31 день із дня отримання вимоги. Отже, банк відповідно до вимог закону та умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, встановивши строк повернення кредитних коштів.

Вказував, що відповідно до розрахунку простроченою заборгованістю за тілом кредиту вважається вся сума кредиту та складає 148 273,58 швейцарських франків. Невиконання умов договору є підставою для відповідальності встановленої законом, а відтак позивач вважав, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних у розмірі 13 344,62 швейцарських франків відповідно до ст.625 ЦК України.

З урахуванням наведеного, АТ «Універсал Банк» просило стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь 3% річних у розмірі 13 344,62 швейцарських франків.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ «Універсал Банк» не надало суду належних доказів розміру загальної заборгованості, який суд міг би взяти до уваги для розрахунку трьох відсотків річних, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Дитинчук В.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ «Універсал Банк» задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банк відповідно до вимог закону та умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, встановивши строк повернення коштів. Відповідно до наданого банком розрахунку простроченою заборгованістю за тілом кредиту вважається вся сума кредиту та складає 148 273,58 швейцарських франків. Тому вважає, в даному випадку банк має право захистити своє порушене відповідачами майнове право шляхом застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про відмову у позові з тих підстав, що у матеріалах справи не міститься детального розрахунку загальної суми заборгованості у розмірі 148 273,58 швейцарських франків, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом подав розрахунок суми стягнення 3% річних за кредитним договором у розмірі 13 344,62 швейцарських франків.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бабенко С.С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що підставою для відмови у задоволенні позову був пропуск позивачем строку позовної давності. При цьому, звертає увагу на те, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №1223/15 від 25 вересня 2015 року вже стягнуто заборгованість з відповідачів на користь позивача. Вимога про стягнення 3% річних є похідною від вимоги щодо основного зобов`язання за кредитним договором, питання щодо якого вже було вирішено у вищезазначених судових справах. Таким чином, вважає, що мова йде про вимогу про виконання зобов`язання, яке вже не може бути захищене в судовому порядку (натуральне зобов`язання).

Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 жовтня 2007 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №001-2900/756-0404, згідно яким та на підставі кредитної заявки, позивачем було надано відповідачці кредит у розмірі 153 000 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,95% річних, зі строком повернення до 10 жовтня 2037 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27 березня 2012 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

У травні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №001-2900/756-0404 від 30 жовтня 2007 року у розмірі 93 033 доларів США.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року, у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року встановлено, що у зв`язку з невиконанням позичальницею ОСОБА_1 умов кредитного договору по поверненню кредиту банк відповідно до п.5.2.5 кредитного договору 14 квітня 2016 року направив відповідачці повідомлення про дострокове повернення кредиту, яке настає у випадку неусунення порушень на 31 день із дня отримання вимоги. Отже, банк відповідно до вимог закону та умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання, встановивши строк повернення кредитних коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ «Універсал Банк» зазначало, що відповідно до розрахунку виписки по рахунку простроченою заборгованістю за тілом кредиту вважається вся сума кредиту та складає 148 273,58 швейцарських франків. Оскільки невиконання боржником ОСОБА_1 умов договору є підставою для відповідальності встановленої законом, то позивач вважав, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 13 344,62 швейцарських франків.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи, що боржник ОСОБА_1 прострочила перед АТ «Універсал Банк» виконання зобов`язань за кредитним договором від 30 жовтня 2007 року №001-2900/756-0404, то АТ «Універсал Банк» має право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Разом з тим, згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження розміру належної до стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних у розмірі 13 344,62 швейцарських франків, АТ «Універсал Банк» надало загальний не деталізований розрахунок заборгованості, згідно з яким залишок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №001-2900/756-0404 від 30 жовтня 2007 року станом на дату розрахунку (09 лютого 2023 року) складає 148 273,58 швейцарських франків. Цей розмір заборгованості 3% річних у розмірі 13 344,62 швейцарських франків визначений за період з 10 лютого 2020 року по 09 лютого 2023 року (а.с.23).

Однак з наданого позивачем розрахунку не можливо встановити, чи дійсно загальна заборгованість становить 148 273,58 швейцарських франків, як саме розраховувалася сума несплачених платежів та як саме формувалася зазначена заборгованість (базова сума на початкову дату розрахунку - 10 лютого 2020 року).

Колегія суддів звертає увагу, що наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк.

Також АТ «Універсал Банк» до позовної заяви не додало доказів розміру загальної заборгованості, що унеможливлює суд здійснити самостійний розрахунок трьох відсотків річних в межах заявленого позову.

З наведених підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що наданий банком розрахунок 3% річних за кредитним договором у розмірі 13 344,62 швейцарських франків є належним та достатнім доказом на підтвердження заявлених позовних вимог.

Крім того, у позовній заяві АТ «Універсал Банк» вказує, що розрахунок заборгованості по сплаті 3% річних у розмірі 13 344,62 швейцарських франків визначений на підставі виписки по рахунку.

Проте самої виписки по рахунку боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №001-2900/756-0404 від 30 жовтня 2007 року банк ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, не надав.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у зв`язку з порушення відповідачами умов кредитного договору банк має право захистити своє порушене відповідачами майнове право шляхом стягнення з них трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України, не спростовує висновків суду про те, що АТ «Універсал Банк» не довело належними та достатніми доказами заявленого до стягнення з відповідачів розміру заборгованості 3% річних у сумі 13 344,62 швейцарських франків.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Універсал Банк» - адвоката Дитинчук Вікторії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 травня 2024 року.

Головуючий

Судді: