"01" липня 2024 р.
Справа № 642/5703/23
Провадження № 2/642/60/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценка Л.Г.,

за участю секретаря Шевченко Т.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому зазначив, що 31.12.2021 ТОВ ФК «ЦФР», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, за яким позичальнику було надано кредит 241163,15грн. Позичальник неналежним чином виконував умови договору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 346686,08 грн. Позивач став новим кредитором позичальника ОСОБА_1 внаслідок укладення між ТОВ ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» договору про відступлення прав вимоги №01/09/21 від 01.09.2021р.

За таких обставин АТ «ТАСКОМБАНК» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 346686,08 грн. та понесені судові витрати.

02.10.2023 року позов надійшов до суду та системою авторозподілу переданий судді Проценку Л.Г.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12.10.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

29 листопада 2023 року було закрито підготовче провадження.

21 грудня 2023 року судом було повернуто розгляд справи на стадію підготовчого судового засідання у зв`язку із заявою відповідача про неотримання позову.

У підготовчі судові засідання 01.11.2023 та 29.11.2023 відповідач не з`явився, судові виклики та ухвала про відкриття провадження і позов з додатками, які направлялися на його адресу повернулися до суду з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання.

20.12.2023 відповідач системою «електронний суд» подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

У підготовчі судові засідання 21.12.2023, 26.01.2024, 07.02.2024, 04.03.2024, та у судові засідання 01.04.2024, 02.05.2024 відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Регулярно, протягом вказаного терміну подавав до суду повідомлення про неможливість ознайомлення зі справою у системі «електронний суд». Телефон, вказаний відповідачем не обслуговується. Хоча відповідач і вказує, що мешкає у м. Харкові, за період з 20.12.2023 до 02.05.2024 року він до суду для ознайомлення зі справою не з`явився. Судом надсилалася скан-копія позову з додатками на електронну пошту відповідача 26.01.2024, а також сканована копія позову з додатками було надіслано відповідачу працівником апарату суду з власної електронної пошти, яку відповідач отримав 01.04.2024р..

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи в його відсутність. (а.с. 166-167).

Відповідач 02.05.2024 року подав до суду заперечення на позовну заяву, де вказав, що проти позову заперечує у повному обсязі. До правовідносин неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК щодо договору приєднання, оскільки публічні пропозиції АТ «Таскомбанк», що розміщені на його сайті, постійно змінювались самим банком і банк міг подати до суду витяг з Публічної пропозиції у будь-якій редакції, яка вигідна самому банку. За цих обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу пропозиції щодо нарахування штрафних санкцій, пені та відсотків, неможливо вважати, що вони були погоджені сторонами. До розрахунку заборгованості позивач включив проценти, що нараховані після звернення банка до відповідача з вимогою повернути кредитні кошти. Проте, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, що відповідає правовим позиціям у постановах Верховного суду у справах №462/1671/20, 444/9519/12, 310/11534/13-ц, 910/4518/16. Отже вимога про стягнення з відповідача процентів, нарахованих після 23.02.2023 не відповідають вимогам закону і банк мав право застосовувати лише ч.2 ст.625 ЦК України. Позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту. Банк нарахував заборгованість за річними та щомісячними процентами станом на 04.09.2023, проте, нарахування відсотків за кредитом можливе лише в межах строку кредитування, а такий строк було змінено 23.02.2023 шляхом направлення банком дострокової вимоги щодо погашення всієї суми кредитної заборгованості до відповідача. Окрім того, з 24.02.2022 після початку військової агресії рф, відповідач, як харків`янин довго не мав можливості сплачувати, оскільки не працювали ніякі установи банку у великий проміжок часу і він був позбавлений можливості заробляти гроші. До правовідносин треба застосувати ст. 617 ЦК України і звільнити відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань, оскільки військові дії є форс-мажорною обставиною і порушення умов кредитного договору сталося не з вини відповідача.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ТОВ «ФК «СКР» та ОСОБА_1 31.12.2021 року уклали кредитний договір , за яким позичальник отримав кредит 241163,15 грн зі сплатою початкового проценту при наданні кредиту у розмірі 5% від суми кредиту на суму 9998,00 грн, а також щомісячні проценти 2,49% від суми кредиту згідно з графіком платежів та річні проценти 0,01% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів. У пункті 1.3 договору сторони погодили графік повернення платежів у виді щомісячних платежів з грудня 2021 року по січень 2026 року. У пункті 3.1. сторони погодили, що кредитний договір діє в межах строку на який надається кредит та припиняється його виконанням. Зімни до договору вносяться за згодою сторін, шляхом підписання додаткових угод. У пунктах 3.3 та 3.4 вказано, що усі інші умови кредитного договору зазначені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (публічна частина) редакція від 30.08.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, та з якими позичальник ознайомився до укладення даного договору та до яких позичальник приєднується, уклавши даний договір. Даний договір та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30.08.2021 разом складають кредитний договір. (а.с. 7-9)

Також, ОСОБА_1 31.12.2021 підписав паспорт кредиту за вказаним договором (а.с. 10-11)

Позивачем надано роздруковані Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», затверджені Наказом Генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» №19 від 30.08.2021 року. (а.с. 12-15)

Згідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 31.12.2021, заборгованість ОСОБА_1 за період з 31.01.2022 по 04.09.2023 року становить 346686,08 грн. Дана заборгованість складається з боргу за щомісячними процентами в розмірі 105487,31 грн, які розраховані за період з 01.01.2022 по 14.06.2023 рік, боргу за тілом кредиту в розмірі 241163,15 грн, що розрахований за період з 05.01.2022 по 30.06.2023 рік, та заборгованості по річних процентах 35,62 грн. (а.с. 38)

Позивачем 24.02.2023 року надсилалася відповідачу повідомлення-вимога №3769/70 11, у якій банк вимагав погасити у тридцяти денний строк заборгованість по кредиту на 23.02.2023 у розмірі 181973,17 грн основного боргу, 0,73 грн строкової заборгованості за процентами, 59189,98 грн простроченого боргу, 26,61 грн простроченої заборгованості за процентами, 78064,61 грн прострочених щомісячних процентів, 3216,95 грн строкових щомісячних процентів. Також, зазначено, що у випадку непогашення боргу банк буде ініціювати примусове стягнення боргу. (а.с. 111-112)

01.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, відповідно до якого первісний кредитор відступає новому кредитору свої права вимоги до позичальників. У пункті 2.2. договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобо`язується набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. (а.с. 16-22)

Згідно до Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 за 05.01.2022, до АТ «Таскомбанк» від ТОВ «ФК «ЦФР» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № (а.с. 23)

31.12.2021 АТ «Таскомбанк» під особистий підпис повідомило ОСОБА_1 про відступлення прав вимог за кредитним договором № (а.с. 27)

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно зі ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Стаття 527 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно зі ст.530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав, надавши відповідачу погоджені договором кредитні кошти.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов Договору, що відображається у виписках по особовому рахунку та у розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

За положеннями частини 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, позивачем доведено, що він набув усіх прав кредитора за договором № 01/09/21 від 01.09.2021 про відступлення права вимоги

Посилання відповідача на те, що направлення йому досудової вимоги унеможливлює подальше нарахування відсотків за кредитним договором заслуговує на увагу у зв`язку із наступним.

Згідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, банк скористався своїм правом, передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України, направивши позичальнику 24.02.2023 повідомлення-вимогу №3769/70 11 з вимогою у тридцятиденний строк погасити заборгованість по кредиту станом на 23.02.2023 у розмірі 181973,17 грн основного боргу, 0,73 грн строкової заборгованості за процентами, 59189,98 грн простроченого боргу, 26,61 грн простроченої заборгованості за процентами, 78064,61 грн прострочених щомісячних процентів, 3216,95 грн строкових щомісячних процентів.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Пред`явлення вимоги Банком до відповідача про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов`язання, тобто позивачем змінено строк повернення кредиту за договором на інший термін - до 24.03.2024.

Після направлення Позичальнику письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір № припинив дію, а Банк з 24.03.2024 втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача щомісячних та річних процентів за користування кредитом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012.

Згідно до розрахунку позивача, річні (за ставкою 0,01% на місяць) та щомісячні проценти за користування кредитними коштами нараховувались відповідачу у період після 24.03.2024 до 26.06.2023 року тобто після припинення дії кредитного договору та втрати права на нарахування таких процентів.

Як вбачається з розрахунку позивача на аркуші справи 38, розмір річних процентів за цей період складає 7,85 грн (2,07+2,05+2,03+1,57+0,13), а розмір щомісячних процентів за цей період складає 21417,73 грн (6004,97+6004,97+6004,97+3402,82). Проценти у цій сумі за вказаний період не підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, стягненню підлягають, лише несплачене тіло кредиту 241163,15 грн та проценти, що були нараховані у період з 31.01.2022 до 24.03.2023, тобто заборгованість за щомісячними процентами у розмірі 84069,58 грн (105487,31 відняти 21417,73) та заборгованість за річними процентами 27,77 грн (35,62 відняти 7,85). Разом, сума до стягнення становить 325260,50 грн.

Судом встановлено, що відповідач заперечує проти умов з Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», що розміщені на його сайті, оскільки неможливо встановити що позивач надав цей документ саме у тій редакції, у якій вони були на момент укладення договору.

Судом встановлено, що розмір кредиту та проценти щомісячні і річні, були вказані у кредитному договір, підписаному відповідачем.

Разом з цим, відповідач не вказує які нарахування та за який період позивач здійснив, користуючись не нормами Договору, а нормами Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», що розміщені на Інтернет-сайті.

Окрім вищевказаного, відповідач вважає, що невиконання умов договору зумовлене настанням форс-мажорних обставин, які передбачені договором, і мають звільняти його від відповідальності.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата повідомила, що на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений Наказом Мінреінтеграції від 22.12.2022 № 309, 11 липня 2023р. було доповнено і до територій активних бойових дій у відповідних періодах 2022 року (з 24.02.2022 по 15.09.2022) було включено й місто Харків.

Суд вважає, що військова агресія рф що триває з 24.02.2022 року по теперішній час, а також відношення території міста Харкова до територій активних бойових дій з 24.02.2022 по 15.09.2022 року і подальше її віднесення до території можливих бойових дій, не потребують окремого доказування і відносяться до форс-мажорних обставин.

Верховний суд у постанові від 25.01.2022 № 904/3886/21 виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Тобто форс-мажор розглядається як обставина непереборної сили, запобігти якій зобов`язана сторона не має змоги. Відповідно, неналежне виконання договору не є наслідком її неправомірних дій і виключає наявність вини, яка є обов`язковою умовою для настання відповідальності за порушення зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Така законодавча дефініція убезпечує особу від відповідальності за порушення без вини, і є однією з основоположних в цивільному праві.

Ще одним важливим законодавчим запобіжником є ст. 617 ЦКУ, яка визначає обставини непереборної сили як підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань. Аналогічний висновок випливає зі змісту ст. 218 ГКУ, яка покладає на суб`єкта господарювання обов`язок довести, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, обов`язок належного виконання взятих на себе зобов`язань зберігається, звільняється боржник лише від штрафних санкцій, які учасник цивільних правовідносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання свого зобов`язання.

У своїх висновках, які сформулював Верховний суд у постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, визначено що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Така правова позиція вказує на необхідність підтвердження існування форс-мажору по відношенню до конкретного суб`єкта господарювання в конкретних умовах.

Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Один лише лист Торгово-промислової палати не може бути правовим виправданням для невиконання взятих на себе зобов`язань. Лише у сукупності з іншими належними та допустимими доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин у суді.

Відповідач не надав жодного доказу погіршення свого фінансового стану, відомостей щодо своєї непрацездатності (чи працевлаштування) або погіршення своїх соціально-побутових умов, з яких суд зміг би зробити висновок про їх пов`язаність із настанням форс-мажорних обставин. Також відповідач жодним чином не послався на неможливість подання до суду таких доказів.

За таких обставин, твердження відповідача про неможливість подальшого виконання договору у зв`язку із форс-мажорними обставинами не підтверджено належним та допустимими доказами.

При цьому, суд констатує, що АТ «Таскомбанк» не заявляє вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій за невиконання умов договору у воєнний час.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, але частково обґрунтованими та вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви АТ «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 325260,50 грн, що складається з тіла кредиту 241163,15 грн, заборгованості за щомісячними процентами у розмірі 84069,58 грн та заборгованості за річними процентами 27,77 грн.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так, суму задоволених вимог 325260,50 грн треба помножити на 100 та поділити на суму первісних вимог 346686,08 грн, що дорівнює 93,82%.

93,82 відсотків від суми сплаченого позивачем судового збору 5200,29 грн. дорівнює 4878,91 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 247, 259, 263-265, 280, 281, 282, 284 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 525-527, 530,610, 615, 617, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (, юридична адреса м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № від 31.12.2021 у розмірі 325260 (триста двадцять пёять тисяч двісті шістдесят) грн 50 коп. (що складається з тіла кредиту 241163,15 грн, заборгованості за щомісячними процентами у розмірі 84069,58 грн та заборгованості за річними процентами 27,77 грн.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (, юридична адреса м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) суму сплаченого судового збору в розмірі 4878 (чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн 91 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», , юридична адреса м. Київ, вул. С. Петлюри, 30;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Л.Г. Проценко