Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді -Букіної О.М.,

при секретарі-Кавун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діна Петрівна, про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути, з урахуванням уточнення позовних вимог, з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти, які стягнуті в ході виконання виконавчого провадження НОМЕР_2, відкритого на підставі виконавчого напису №675, вчиненого 05.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною в сумі 32226,37 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі вказаного виконавчого напису, сума заборгованості за яким складала 25910 грн, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Д.П. 17.05.2021 відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, а 19.07.2021 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

12.08.2021 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення зазначеного вище виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням боржником рішення, на підставі якого розпочато виконавче провадження.

Не погодившись із вказаним вище виконавчим написом нотаріуса, позивач звернувся до суду із позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2022 по справі №760/14370/21 позов задоволено, визнано виконавчий напис № 675 від 05.05.2021 таким, що не підлягає виконанню.

Проте, у ході виконавчого провадження НОМЕР_2 від 17.05.2021 з позивача примусово стягнуто кошти у розмірі 32226,37 грн.

Таким чином, оскільки вказаний вище виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню, відповідно відстала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача унаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з його виконанням. У зв`язку із наведеним, позивач, посилаючись на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути із відповідача на його користь безпідставно отримані кошти у розмірі 32226,37 грн. та судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 10950,00 грн.

13.09.2023 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження головуючому судді Митрофановій А.О.

15.09.2023 до суду надійшла інформація про зареєстроване місцезнаходження відповідача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.09.2023 позовну заяву залишено без руху.

13.12.2023 надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.12.2023 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

07.02.2024 розпорядженням керівника апарату Солом`янського районного суду м. Києва призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відрахуванням судді ОСОБА_2 зі штату суду, пов`язаним із закінченням строку відрядження.

08.02.2024 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Відповідач та третя особа у встановлений судом строк не надали до суду відповідно відзив та пояснення на позовну заяву, суд на підставі вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України вважає за можливе здійснювати судовий розгляд за наявними в справі доказами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною на підставі заяви ТОВ «Веллфін» вчинений Виконавчий напис № 675.

Даним виконавчим написом приватним нотаріусом запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованість за кредитним договором № 909396 від 27.06.2019 за період з 27.06.2019 по 21.03.2020 у розмірі 25110 грн, яка складається з:

простроченої заборгованості за сумою кредита у розмірі 2500,00 грн;

простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у сумі 22610.00 грн.

Також з позивача на користь відповідача підлягає стягненню плата за вчинення виконавчого напису у розмірі 800,00 грн.

Таким чином загальна сума заборгованості за виконавчим написом становить 25910,00 грн.

За заявою представника ТОВ «Веллфін» приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Мойсеєнко Діною Петрівною 17.05.2021 відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 на підставі вказаного вище виконавчого напису.

Основна винагорода приватного виконавця становить 2591,00 грн згідно з постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 17.05.2021.

Постановою приватного виконавця від 22.05.2021 накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться/будуть міститися на відкритих рахунках та на рахунках, що будуть відкриті після винесення цієї постанови, в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, у розмірі 28696,30 грн.

19.07.2021 приватним виконавцем винесено дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. А саме постановлено здійснювати відрахування в розмірі по 20 % з доходів боржника, які він отримує у КП «Київтеплоенерго» та Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, до виплати суми боргу 28870,00 грн.

Постановою приватного виконавця від 10.08.2021 знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику.

Постановою приватного виконавця від 12.08.2021 визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, який становить 69,00 грн.

12.08.2021 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_2, оскільки рішення фактично виконано у повному обсязі згідно з виконавчим документом, а також стягнуто основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження. Припинено відрахування з доходів боржника, що здійснюються на підставі постанови від 19.07.2021.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 14.11.2022, ухваленим по справі №760/14370/21, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 675, вчинений 05.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Веллфін» в розмірі 25910,00 грн.

Рішення суду набрало законної сили 15.12.2022.

Оскільки виконавче провадження завершено у зв`язку з повним виконанням, позивач звернувся до суду із позовом по цій справі про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів, стягнених приватним виконавцем у ході виконання виконавчого напису №675, вчиненого приватним нотаріусом Грисюк О.В. 05.05.2021 за заявою ТОВ «Веллфін».

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18.

Оскільки під час розгляду даної справи судом встановлено, що виконавчий напис № 675 від 05.05.2021 скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, то отримані ТОВ «Веллфін» на підставі вказаного виконавчого напису кошти у розмірі 25910,00 грн. підлягають поверненню позивачу згідно зі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони отримані, відпала.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 у справі № 206/2212/18, предметом позову в якій є вимога про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

Позивач же просить повернути йому суму стягнутих коштів в межах виконавчого провадження у розмірі 32226,37 грн.

Так, з листа приватного виконавця виконавчого округу м. Києві Мойсеєнко Д.П. від 22.09.2023 № 3990 вбачається, що в рамках виконавчого провадження 65442851 з боржника ОСОБА_1 стягнуті такі грошові кошти:

05.08.2021 - 28696,30 грн;

06.08.2021 - 4,87 грн;

09.08.2021 - 3525,20 грн.

Приватний виконавець зазначає, що вказані грошові кошти розподілені відповідно до вимог ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» та перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу. Надмірно стягнуті кошти повернуті боржнику.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Отже загальна сума коштів, стягнута з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням, становить 32226,37 грн.

Судом встановлено, що відповідач набув грошові кошти позивача у розмірі 25910,00 грн. згідно з сумою заборгованості за виконавчим написом та оскільки правова підстава, на якій набуті кошти, зі скасуванням виконавчого напису відпала, то саме така сума підлягає поверненню позивачу відповідачем.

Решта стягнених у рамках виконавчого провадження коштів, що складає основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження, набуті приватним виконавцем (третьою особою), а не відповідачем.

Таким чином, вимога про стягнення коштів, що становлять різницю між сумою, стягненою за виконавчим провадженням, та сумою, фактично отриманою ТОВ «Веллфін» за виконавчим написом, пред`явлена до неналежного відповідача та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу додані до позовної заяви та клопотання про уточнення позовної заяви, а саме копії таких документів:

-Договір про надання правничої (правової) допомоги № 20/02-23 від 20.02.2023;

-ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1349809;

-свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1358 від 22.06.1999;

-Акт від 31.10.2023 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 20/02-23 від 20.02.2023;

-платіжна інструкція від 22.02.2023, платіжне доручення від 13.09.2023, платіжне доручення від 27.10.2023.

Відповідно до Акта адвокат надав такі послуги згідно з Договором:

-юридичне консультування клієнта, 2 години, вартість - 2000,00 грн.;

-юридичний аналіз справи, сталої судової практики, збір доказів, 2 години, вартість - 2000,00 грн.;

-складання, оформлення та подача від імені та в інтересах клієнта адвокатського запиту до приватного виконавця, вартість - 1000,00 грн.;

-складання, оформлення та подача від імені та в інтересах клієнта позовної заяви з додатками до Солом`янського районного суду м.Києва про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, 4 години, вартість - 4000,00 грн.;

-судовий супровід справи і супровід справи у виконавчому провадженні (складання і подання клопотань, представництво в суді, забезпечення документообігу тощо), 2 години, вартість - 1950 грн.

Відповідно до умов Договору клієнтом сплачено адвокату 10950,00 грн. згідно з квитанціями.

Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, розгляду справи у порядку прощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає такий розмір витрат на правничу допомогу завищеним і непропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Суд звертає увагу, що предмет позову не є складним та не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складання великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи.

А тому, з урахуванням викладеного, приходить до висновку про зменшення розміру витрат на правову допомогу до 5000,00 грн, що, на думку суду, буде співмірним зі складністю даної справи.

Отже з відповідача підягають стягненню витрати за надання правничої допомоги на користь позивача в сумі 5000,00 грн, що є обґрунтованим.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір при зверненні до суду в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 15,16, 18, 1212 ЦК України, ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мойсеєнко Діна Петрівна, про стягнення безпідставно набутих коштів, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно набуті кошти у ході виконання виконавчого провадження № 65442851, відкритого на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною за № 675 від 05.05.2021 у розмірі 25910,00 грн.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» (адреса: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.07.2024.

Суддя: О.М. Букіна