Справа № 161/2181/24
Провадження № 2/161/1590/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Гриня О. М.,

при секретарі судового засідання Жежерун Д.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

02 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , володільцями якої є відповідач.

За відповідачами рахується заборгованість за користування цими послугами.

З цих підстав, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за період з квітня 2020 року по грудень 2023 року в сумі 79 444,29 грн.

Відповідачі відзиву, як окремого письмового документу, до суду не подавали.

Позиція відповідача ОСОБА_2 викладена у декількох документах з назвами «особисте пояснення щодо предмету позову», «заява-вимога». Узагальнені доводи відповідача ОСОБА_2 зводять до наступного:

1) вказує, що позивач не підтвердив обґрунтованість своїх вимог належними доказами та розрахунками;

2) зазначає, що між нею та позивачем не укладено договору про надання житлово-комунальних послуг;

3) вважає необґрунтованими встановлені тарифи позивача, а самі ці тарифи на її думку є «подвійними»;

4) вважає, що у своїх розрахунки відповідач встановлює послугу з абонентського обслуговування, яка не є житлово-комунальною;

5) вказує, що її квартира обладнана лічильником гарячої води, по якому вона і сплачує житлово-комунальні послуги;

6) зазначає, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають у спірній квартирі з 2008 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно наданого позивачем розрахунку, за квартирою рахується заборгованість за вищенаведені послуги за період з квітня 2020 року по грудень 2023 року в сумі 79 444,29 грн.

З перевірених судом відомостей Єдиного демографічного реєстру слідує, що відповідачі зареєстровані у даній квартирі по даний час.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Оскільки відповідачі у встановленому порядку зареєстровані у спірній квартирі, вони є дієздатними та повнолітніми особами, а отже зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, які надані відповідачем.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач не підтвердив обґрунтованість своїх вимог належними доказами та розрахунками, оскільки в матеріалах справи наявні відповідні розрахунки, які відповідачами не спростовані, а свого контр-розрахунку вони не навели.

Так само помилковими є доводи відповідача ОСОБА_2 про неукладення з нею договору з надання житлово-комунальних послуг, оскільки в силу ч.2 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» це не звільняє її від плати за ці послуги. До того ж правова позиція стосовно можливості стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не зважаючи на відсутність відповідного договору є сталою та відображена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року №6-59цс13 та в подальшій практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 листопада 2019 року №464/5927/15, від 09 червня 2021 року №522/8173/14-ц та інших.

Стосовно доводів відповідача ОСОБА_2 про необґрунтованість встановлених для позивача тарифі, то суд зазначає, що ці тарифи є чинними та ніким не скасовані. Відповідач не позбавлена можливості оскаржити їх у встановленому порядку.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_2 що у своїх розрахунках відповідач встановлює послугу з абонентського обслуговування, яка, на її думку, не є житлово-комунальною, суд зазначає, що плата за таку послугу прямо встановлена законом, а саме абзацом 3 частини першої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Стосовно доводів відповідача ОСОБА_2 , що квартира обладнана лічильником гарячої води, то суд зазначає, що згідно наданих представником позивача свідоцтва про повірку від 01 березня 2024 року, акту прийняття в експлуатацію квартирних вузлів обліку гарячої води від 05 березня 2024 року, акту зняття показань лічильників гарячої води від 19 жовтня 2023 року, відповідач здійснила повірку свого вузла обліку лише у березні 2024 року, тобто, нарахування їй до цього моменту плати за гарячу воду, виходячи з нормативних показників, є обґрунтованим.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають у спірній квартирі з 2008 року, не спростовують того факту, що ці відповідачі зареєстровані у житлі та несуть солідарну відповідальність за сплату житлово-комунальних послуг, згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі виконали свій обов`язок, передбачений п.28, п.п.7 п.43, п.п.11 п.45 Правил надання послуги з постачання гарячої води, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182, та проінформували позивача про фактичну кількість проживаючих у житлі осіб, або про тимчасову відсутність в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження.

Аналогічні за змістом положення передбачені і у п.24, п.п.11 п.45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830, при цьому для цієї послуги взагалі не передбачено звільнення від сплати, або зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб (п.37 Правил), оскільки плата за цю послугу нараховується виходячи з площі приміщення, а не фактичної кількості осіб, які проживають в ньому.

Численні процесуальні заяви відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без руху позову, його «повернення на доопрацювання» та інші подібні доводи, суд оцінив в судових засіданнях та відмовив за безпідставністю, що зафіксовано в протоколі судових засідань.

Доводи відповідачки про пропуску позивачем строку позовної давності суд відхиляє, оскільки позовні вимоги заявлені починаючи з квітня 2020 року, тобто, в межах строків позовної давності, з врахуванням приписів п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивач довів обґрунтованість своїх позовних вимог, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 759,60 грн., в іншій частині судового збору позивачем доказів сплати не подано.

Керуючись ст. 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в сумі 79 444 (сімдесят дев`ять тисяч чотириста сорок чотири) гривень 29 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» судові витрати по справі, а саме: 2 759 (дві тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 60 копійок судового збору, тобто по 919 (дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 86 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: Державне комунальне підприємство «Луцьктепло», адреса місцезнаходження: 43021, м. Луцьк, вул. Гул.-Артемовського, 20, .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач 2: ОСОБА_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач 3: ОСОБА_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 05 липня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Олександр ГРИНЬ