Справа № 163/1091/24
Провадження № 2/163/225/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2024 року М.Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Павлусь О.С., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області про скасування арешту з майна,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Климович Т.Д. просить скасувати арешт, накладений на майно позивача постановою старшого державного виконавця Любомльського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 61260094 від 13.02.2020 ОСОБА_2 та припинити публічне обтяження нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запис № 35564060.

Вивченням змісту заяви та доданих до неї матеріалів встановлено підстави для відмови у відкритті провадження за позовом з таких підстав.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.04.2024 № 372741906 стверджено накладення постановою старшого державного виконавця Любомльського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Склянчука М.В. № 61260094 від 13.02.2020 арешту на усе належне ОСОБА_1 нерухоме майно у межах суми звернення стягнення 284018,64 гривень.

Із витягу з автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що у виконавчому провадженні № 61260094 від 12.02.2020 ОСОБА_1 мала статус боржника.

Отже, позивач є боржником у виконавчому провадженні № 61260094, в рамках якого на її нерухоме майно накладено арешт.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно із ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року.

Аналогічний правовий висновок по своїй суті міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №904/51/19, у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №577/4541/20, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.06.2021 у справі № 473/4773/19, у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24.06.2021 у справі №127/11276/20, від 08.09.2021 у справі №369/3757/2, від 01.12.2021 у справі №201/6486/20.

За змістом ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, боржник, тобто особа, яка є/була стороною виконавчого провадження, не може пред`являти позов про зняття арешту, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

У даному випадку арешт на майно ОСОБА_1 був накладений з метою забезпечення виконання судового рішення, позивач у цих правовідносинах є боржником, а спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, а тому ОСОБА_3 не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в позовному провадженні в порядку цивільного судочинства з огляду на суб`єктний склад сторін позовної заяви та її обґрунтування, встановлено підстави для відмови у відкритті провадження за позовом на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.19, 186, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області про скасування арешту з майна відмовити.

Роз`яснити позивачу її право на звернення до суду зі скаргою в порядку розділу VII ЦПК України.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складання може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Суддя О.С.Павлусь