Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/55/24

Провадження № 2/439/163/24

06 вересня 2024 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчук Б.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача адвокат Януль-Сидорчук Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за договором позики ухвалив таке рішення.

Позивач: ОСОБА_1 звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідачки: ОСОБА_2 , в яких просив суд стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та три відсотки річних за договором позики.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 30 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 чем укладено договір позики в розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, за офіційним кусом НБУ. Відповідачка надала власноручно складену та підписану письмову розписку та нотаріально посвідчений договір позики. Згідно договору позики та розписки відповідачка зобов`язувалась повернути борг до 30 вересня 2017 року.

Позивач вказує, що взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 не дотрималась і станом на 06 листопада 2023 року боргу не повернула.

У зв`язку з неповерненням боргу він звернувся до Бродівського районного суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 146 274 (сто сорок шість тисяч двісті сімдесят чотири ) гривні 40 копійок, суми позики, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2023 року, його позов було задоволено в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 27.12.2023 року.

Позивач мотивує, що за час безпідставного невиконання зобов`язання відповідачкою, грошові кошти зазнали інфляційних втрат. Відтак необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 117 256 (сто сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 67 копійок. Крім того просить стягнути з відповідачки на його користь три відсотки річних в сумі 25 295 (двадцять п`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 45 копійок.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

10 січня 2024 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

05 квітня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В якій просив суд в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Позивач під час судового засідання позовні вимоги підтримав повністю. Наголосив, що відповідачка: ОСОБА_2 повинна сплатити на його користь інфляційні втрати та три відсотки річних, які заподіяні позивачеві унаслідок неналежного виконання зобов`язання. Відтак, просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідачки: адвокат Януль-Сидорчук Христина Вікторівна під час судового засідання проти задоволення позовних вимог заперечила повністю. Пояснила, що стягнення інфляційних втрат є необґрунтованим, а вимога про стягнення штрафу у розмірі трьох відсотків річних від простроченої суми не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк загальної позовної давності один рік. Відтак, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 30 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальникові 103 640 гривень, що еквівалентно 4000 (чотирьом тисячам) доларів США. Відповідачка надала власноручно складену та підписану письмову розписку та нотаріально посвідчений договір позики. Згідно договору позики та розписки відповідачка зобов`язувалась повернути борг до 30 вересня 2017 року. Станом на 06 листопада 2023 року боргу не повернула.(а.с. 6-7)

Судовим рішенням: рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2023 року (єдиний унікальний номер справи: 439/1256/22), зокрема ухвалено: стягнути із ОСОБА_2 146 274 (сто сорок шість тисяч двісті сімдесят чотири) гривні 40 копійок, суми позики, (що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США) (а.с. 8-9).

Також суду надано на дослідження детальний розрахунок понесених інфляційних втрат (а.с. 10-12). Із розрахунку вбачається, що інфляційні втрати за період, починаючи із жовтня 2017 року по червень 2023 року становлять 117 256 (сто сімнадцять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 67 копійок, а 3% річних, починаючи з 01.10.2017 по 06.07.2023 становить 25 295 грн. 45 коп.

Мотиви суду.

Щодо вимог позивача про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язань по договору.

Як вбачається із позовної заяви між позивачем та відповідачем 30 вересня 2016 року укладено договір позики грошей на суму 103 640 (сто три тисячі шістсот сорок) гривень , еквівалент 4000 доларів США. Згідно рішення Бродівського районного суду від 07 листопада 2023 року в справі 439/1256/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 30 вересня 2016 року в сумі 146 274 (сто сорок шість тисяч двісті сімдесят чотири ) гривні 40 копійок, суми позики, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США( за курсом НБУ) на час звернення до суду.

Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 03 березня 2021 року у справі №130/2604/18, від 11 жовтня 2018 року у справі №905/192/18, від 05 липня 2018 року у справі № 761/1617/15.

Рішенням Бродівського районного суду від 07 листопада 2023 року у цивільній справі №439/1256/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, із ОСОБА_2 стягнуто борг за договором позики у еквіваленті 4000 доларів США (за курсом НБУ для іноземної валюти на час звернення до суду).

Тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми.

Згідно з ч. 1ст.509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що ОСОБА_2 прострочила виконання грошового зобов`язання, у ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків щодо такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог позивача.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України установлений карантин, дія якого неодноразово продовжувалася, та який був відмінений 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до п. 19 та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Днем, коли у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого права, є 01 жовтня 2017 року наступний день після настання терміну виконання зобов`язання за договором позики.

Відповідно до позиції Великої Палата Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

В той же час, відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача, та вважає, що такий пропущений, оскільки строк позовної давності розпочав свій перебіг 01.10.2017 року, а з позовом ОСОБА_1 звернувся лише 05.01.2024.

Враховуючи, що строк позовної давності щодо вимог позивача є загальним і відповідно до ст. 257 ЦК України становить 3 роки, суд вважає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

В той же час, п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи зазначену норму п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, з огляду на те, що строк позовної давності позивачем не був пропущений, суд вважає, що стягненню підлягають 3% річних на суму простроченого зобов`язання за трирічний період, починаючи з 23.02.2019 по 23.02.2022 включно.

Тому, за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, 3% річних від простроченої суми зобов`язання за договором позики грошових коштів у сумі 103 640 грн. становить 9336 (дев`ять тисяч триста тридцять шість) гривень 12 коп.

Саме така сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

За правилами частини 1-2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Із доказів у справі вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6 468 (шість тисяч чотириста шістдесят вісім )гривень 04 копійки (а.с. 1).

Разом із цим, фактичний розмір судового збору за подання такого позову, зважаючи на норму пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», мав становити 5776 (п`ять тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 60 копійок.

Фактично, позивач надмірно сплатив судовий збір у розмірі 691 (шістсот дев`яносто одну) гривні 44 копійки.

Водночас, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору між сторонами, суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , приходить до переконання щодо необхідності розподілу таких судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 133, 141, 158, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 30.09.2016 у розмірі 9336 (дев`ять тисяч триста тридцять шість) гривень 12 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 112 (сто дванадцять) гривень 02 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.09.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 16.09.2024.

Суддя Б.М. Петейчук