Справа № 462/5088/22 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н. М.
Провадження № 22-ц/811/3679/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Зазуляка Й.М., представника ЛК АТП № 1 адвоката Віктора Петришина, відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх представника адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича, представника Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 адвоката Віктора Петришина, ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи , -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2022 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвокат Зазуляк Й. М., звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до ЛК АТП № 1, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи, у якій просив суд стягнути солідарно із відповідачів у справі на користь позивачів моральну шкоду завдану внаслідок смерті ОСОБА_5 у розмірі 5 500 000 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що 15.08.2017 року, приблизно о 22 год. 30 хв. у АДРЕСА_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (наїзд транспортного засобу на пішохода) за участю маршрутного автобуса № 45 (перевізник ЛК АТП № 1), транспортний засіб марки «БАЗ А079.04», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_5 , останній помер на місці пригоди. Вказує на те, що вироком Залізничного районного суду м. Львова № 462/1937/18 від 26.03.2021 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Також вказано, що 24.07.2013 року, між орендарем - ЛК АТП № 1 та орендодавцем - ОСОБА_2 було укладено договір оренди транспортного засобу № tz-1107/2013 від 24.07.2013 року, який фактично був договором оренди транспортного засобу з екіпажем. Так, за умовами вказаного договору, в оренду ЛК АТП № 1 передано автобус «БАЗ А079.04», державний номерний знак НОМЕР_2 та екіпаж у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Однак, дані про укладення трудового договору з ОСОБА_4 у додатках до вказаного договору відсутні. ОСОБА_4 був водієм джерела підвищеної небезпеки використовував його для отримання прибутку в господарській діяльності ЛК АТП № 1 та підприємницькій діяльності ОСОБА_2 . Зазначено також, що відповідачі за викладених обставин, мали усі складові діяльності, яка становить підвищену небезпеку, зокрема використання, зберігання та утримання транспортного засобу, останні допустили до виконання роботи, яка потребує професійного добору, водій не був закріплений за транспортним засобом та не був працевлаштований згідно чинного законодавства. Транспортний засіб, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , відповідно до зазначеного договору перебував у оренді та був закріплений за ліцензіатом ЛК АТП № 1, ліцензія серії АЕ № 573198, як засіб провадження господарської діяльності, на підставі тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_3 , дата початку дії 27.01.2017 року. Отже сторона позивача зазначає, що мало місце зберігання транспортного засобу на території ЛК АТП № 1, використання шляхом випуску на маршрут, надання послуг з перевезення та здійснення обслуговування (утримання), працівниками ЛК АТП № 1. У той же час, ОСОБА_2 , як власник джерела підвищеної небезпеки, відповідно до зазначеного вище договору, мав обов`язок забезпечити працевлаштування водіїв, членів екіпажу і таке працевлаштування мало б відбуватись у суворій відповідності з нормативними документами. У свою чергу, водії, члени екіпажу, повинні були перед прийняттям на роботу пройти відповідний медичний огляд та при відсутності протипоказань, у подальшому виконувати обов`язки водія й отримувати заробітну плату.

Позивачі, з урахуванням викладеного, а також глибини перенесених моральних страждань, у зв`язку із втратою їхнього єдиного двадцяти трьох річного сина та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати їх довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться, пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан психологічного здоров`я, величину моральної шкоди оцінюють у 5 500 000 грн. 00 коп., які з урахуванням спільної вини відповідачів просять стягнути з таких у солідарному порядку.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 моральну шкоду завдану внаслідок смерті ОСОБА_5 у розмірі - 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто порівно з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1 127 (одна тисяча сто двадцять сім) грн. 61 коп.

Стягнуто порівно з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 витрати на проведення експертизи у сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржив представник Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 адвоката Віктора Петришина, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення є незаконним, ухвалене не відповідно до норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Рішення є необґрунтованим через неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження доказів та їх оцінку, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Зазначає, що суд допустив порушення ст.227, 228 ЦПК України щодо заслуховування вступного слова відповідачів. Обмежене в часі слово щодо предмету позову було надано представнику ЛК АТП №1 адвокату Петришину В.М. лише 28.11.2023р. під час судових дебатів.

На думку апелянта суд дійшов помилкових висновків, що ЛК АТП №1 є особою, яка відповідає за шкоду завдану позивачам.

У разі оренди транспортного засобу з екіпажем закон не зобов`язує орендаря укладати трудові угоди, оскільки екіпаж знаходиться у трудових відносинах з орендодавцем.

ЛК АТП №1 не було відомо про використання ОСОБА_2 найманої праці ОСОБА_4 без оформлення трудових відносин та про допущення ним порушення режимів праці і відпочинку ОСОБА_4 .

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до ЛК АТП №1 відмовити.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене не відповідно до норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що ст. 1172 ЦК України не підлягає до застосування, оскільки між ним та ОСОБА_4 трудового чи іншого цивільно-правового договору укладено не було.

Звертає увагу, що потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП, що передбачає пом`якшення відповідальності осіб винних в скоєнні ДТП.

Вважає розмір моральної шкоди заявленої позивачами суттєво завищеним.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду також оскаржили представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - адвокат Зазуляк Йосип Михайлович та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , подавши апеляційні скарги.

Позивачі не погоджуються з обставинами, які враховано судом при визначенні розміру моральної шкоди та оцінкою таких обставин, що в результаті вплинуло на визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів.

На переконання позивачів, встановлені судом порушення норм законодавства про безпеку на транспорті, законодавства про охорону праці, що в подальшому призвели до ДТП, кожне окремо та у сукупності доводить факт спричинення моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок, а також заявлений розмір моральної шкоди.

Законодавством не встановлено мінімальної чи максимальної межі грошового еквіваленту моральної шкоди, у випадку спричинення шкоди життю, здоров`ю особи, чи загибелі особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Душевні і психічні страждання, які переживають позивачі є настільки глибокими і складними, що повне подолання наслідків психологічних травм є не можливим.

Позивачі звертались до фахівця для визначення розміру моральної шкоди, де відповідаючи на запитання психолога ще і ще раз переживали ці страшні секунди, коли дізнались про смерть сина.

Вважають, що розмір моральної шкоди у сумі 5 500 000грн. визначений за результатами психологічного дослідження відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Просять рішення суду змінити, стягнувши солідарно з відповідачів 5 500 000 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Зазуляка Й.М., представника ЛК АТП № 1 адвоката Віктора Петришина, відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що власник транспортного засобу (автобуса) марки «БАЗ А079.04», державний номерний знак НОМЕР_1 та його орендар спільно завдали моральної шкоди позивачам у справі внаслідок своїх дій та бездіяльності, допустили порушення експлуатації джерела підвищеної небезпеки, із порушенням вимог законодавства

Суд вказав, що усі відповідачі, які на відповідній правовій підставі (право власності, право оренди) володіли об`єктами, використання, зберігання або утримання яких створювало підвищену небезпеку, спільно діяли неправомірно. Отже зобов`язані солідарно відшкодувати шкоду незалежно від їхньої вини.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Встановлено, що позивачі у справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 17, Т. 1).

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 відомо, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 23 років (а.с. 18, Т. 1).

15.08.2017 року, близько 22 год. 20 хв., керуючи автобусом марки «БАЗ А079.04», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Виговського у напрямку вул. Городоцької у м. Львові, навпроти будинку № 100 порушив вимоги п. 1.2, 1.5, 2.3 (б, д) Розділу 1, п. 8.10 Розділу 8, п. 12.3 Розділу 12 Правил дорожнього руху, які виразилися у тому, що ОСОБА_4 проявив неуважність до дорожньої обстановки, а саме не зупинившись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) після подання світлофором сигналу, що забороняє рух, не відреагував на зміну такої обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, тобто при виникненні небезпеки для його руху у вигляді пішохода ОСОБА_5 , який у цей момент рухався за межами пішохідного переходу справа на ліво відносно напрямку руху зазначеного автобуса, якого він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, що у подальшому призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_5 , у результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000642 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) (а.с. 223 зворот - 224, Т. 2).

Копією вироку Залізничного районного суду м. Львова № 462/1937/18 від 26.03.2021 року стверджується, що ОСОБА_4 ухвалено визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки (а.с. 13-16, Т. 2).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17.08.2021 року апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката Ощипок О. З. і потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26.03.2021 року щодо ОСОБА_4 без змін.

Постановою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 28.06.2022 року касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_9 залишено без задоволення. Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_8 задоволено. Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26.03.2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17.08.2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 в частині відмови у задоволенні позову потерпілих скасовано та ухвалено призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині судові рішення залишити без зміни (а.с. 21-27, Т. 2).

Копією договору оренди транспортних засобів № tz-1107/2013 від 24.07.2013 року стверджується, що ЛК АТП № 1 (орендар) та ФОП ОСОБА_10 (орендодавець) уклали такий договір про наступне, в порядку та на умовах, визначених даним договором, орендодавець передає, а орендар приймає в платне тимчасове володіння та користування транспортні засоби з екіпажем, для здійснення перевезень пасажирів. Характеристики транспортних засобів, що передаються згідно даного договору, визначаються у додатку № 1 до даного договору. Управління та технічна експлуатація орендованих транспортник засобів по договору здійснюється екіпажами орендодавця. Екіпажі не припиняють трудових відносин з орендодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе орендодавець. Списки екіпажів та зміни до них надаються орендодавцем орендареві по формі, наведеній в додатку 2 до даного Договору. Персональні дані екіпажу, уповноваженого здійснювати управління та технічну експлуатацію орендованих транспортних засобів надаються орендареві в аркуші повідомлення персональних даних екіпажу транспортного засобу за формою наведеною у додатку 3 до даного Договору. Екіпажі підпорядковуються розпорядженням орендодавця щодо управління та технічної експлуатації транспортних засобів і розпорядженням орендаря - щодо комерційної експлуатації транспортних засобів. Орендар оплачує орендодавцеві за тимчасове володіння та користування орендованих транспортних засобів з екіпажем у відповідності до протоколу погодження договірної ціни (додаток 4 до даного договору). Метою укладеного договору заявлено оренда транспортних засобів з екіпажем для здійснення орендарем на комерційній основі пасажирських перевезень згідно розкладів руху та схем маршрутів, затверджених департаментом житлового господарства та структури Львівської міської ради (а.с. 30-31, Т. 1).

Згідно додатку 1 до вказаного договору, транспортний засіб «БАЗ А079.04», державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі переліку транспортних засобів (автобусів) був переданий орендодавцем орендарю у платне тимчасове володіння та користування (а.с. 31 зворот, Т. 1).

Додаток 3 до вказаного договору (перелік транспортних засобів та екіпажів, які надає орендодавець та приймає орендар, підписаний сторонами, однак на предмет екіпажу не заповнений (не містить зазначення водіїв та їх даних) (а.с. 33, Т. 1).

Із Листа-відповіді ЛК АТП № 1 № 325/04 від 23.03.2020 року серед іншого вбачається, що ОСОБА_4 був екіпажем орендованого транспортного засобу «БАЗ А079.04», державний номерний знак НОМЕР_1 та перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 . Правовідносини між ЛК АТП № 1, ФОП ОСОБА_2 та його працівником ОСОБА_4 були господарсько-правовими (цивільно-правовими), а не трудовими, і регулювалися вказаним договором оренди транспортних засобів. Водій ОСОБА_4 мав керувати автобусом на автобусному маршруті, який обслуговує ЛК АТП № 1 (а.с. 92-93, Т. 1).

З копії акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ3235/1468/АВ від 25.09.2019 року на предмет виявлених порушень у ФОП ОСОБА_10 , серед іншого вбачається, що при інспекційному відвідуванні ФОП ОСОБА_10 не надано будь-який інший документ, який свідчив би про прийняття працівника ОСОБА_4 на роботу, також не надано повідомлення до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином ФОП ОСОБА_10 без оформлення трудових відносин використовував найману працю, у тому числі з ОСОБА_4 (а.с. 125-130, Т. 1).

З копії акта інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ3236/1468/АВ від 26.09.2019 року на предмет додержання вимог законодавства про працю у ЛК АТП № 1, серед іншого встановлено, що у ході інспекційного відвідування головним державним інспектором при вивченні документів ЛК АТП № 1, ведення яких передбачено законодавством про працю, встановлено, що прізвище ОСОБА_4 відсутнє. Директору ЛК АТП № 1 запропоновано надати пояснення щодо можливих трудових відносин, котрі могли мати місце між ним та ОСОБА_4 , на що інспектору була надана довідка від 16.09.2019 року № 966/02 в якій зазначено, що ОСОБА_4 не перебував у трудових відносинах з ЛК АТП № 1, а в інформації про ДТП, яка розроблена ЛК АТП № 1 на виконання Ліцензійних умов, зазначено, що стаж роботи водія ОСОБА_4 в ЛК АТП № 1 становить 2 роки (а.с. 131-137, Т. 1).

Копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стверджується, що такий укладено безстроково на час виконання певної роботи, а саме обов`язків водія пасажирських перевезень (а.с. 139, Т. 1).

З акту розслідування причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15.08.2017 року на АДРЕСА_1 від 15.09.2017 року (та уточнень до акту) складеного територіальним управлінням Укртрансбезпеки у Львівській області (наказ № 804 від 19.08.2017 року (а.с. 166, Т.1)), вбачається, що основною причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди є порушення пішоходом, ОСОБА_5 вимог ПДР, супутніми причинами дорожньо-транспортної пригоди є порушення режимів праці і відпочинку водіями колісних транспортних засобів підприємства. Також за рекомендаціями комісії було запропоновано ЛК АТП № 1, зокрема провести додаткові інструктажі з водіями підприємства, забезпечити додержання вимог положення про робочий час і час відпочинку та інше. Також, зазначено, що підприємством не надано інформацію про проходження водієм ОСОБА_4 первинного інструктажу після прийняття на роботу, не надано документів, що підтверджують проходження водіями періодичних (повторних), передрейсових (цільових) та позапланових (спеціальних) інструктажів з безпеки руху. Виявлено порушення вимог порядку проведення інструктажів і стажування водіїв колісних транспортних засобів в частині правильності оформлення журналів інструктажів з безпеки руху, медична довідка щодо придатності до керування транспортним засобом серії 2 МДП № 624139 термін дії до 15.05.2018 року, видана 16.05.2017 року (а.с. 150 зворот-158, 180-184, Т. 1).

Із копії розпорядження Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) щодо усунення порушень, виявлених під час проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) за додержанням ліцензіатом вимог законодавства у сфері провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом» міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом № 188/2021 від 05.10.2021 року вбачається, що з 01.09.2021 року по 04.10.2021 року було проведено планову перевірку ЛК АТП № 1 та надано відповідні розпорядження на усунення виявлених порушень (а.с. 185-186, Т. 1).

Копією постанови Франківського районного суду м. Львова № 465/5710/19 від 24.12.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, ухвалено накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. 00 коп. (а.с. 12, Т. 2).

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6776867 стверджується, що ЛК АТП № 1 застрахувало транспортний засіб «БАЗ А079.04», державний номерний знак НОМЕР_1 у страховій компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», строк дії договору до 18.11.2017 року (а.с. 225, Т. 2).

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У частині другій статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Отже шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що власник транспортного засобу (автобуса) марки «БАЗ А079.04», державний номерний знак НОМЕР_1 та його орендар спільно завдали моральної шкоди позивачам у справі внаслідок своїх дій та бездіяльності, допустили порушення експлуатації джерела підвищеної небезпеки, із порушенням вимог законодавства, а саме внаслідок:

1) діяльності власника, який без відповідної правової основи, прийняв працівника ОСОБА_4 на роботу, не надав повідомлення до центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, ФОП ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин використовував найману працю, у тому числі з ОСОБА_4

2) діяльності орендаря, який допустив порушення режимів праці і відпочинку водіями колісних транспортних засобів підприємства (у результаті чого 15.08.2017 року водій ОСОБА_4 перебував на робочому місці більше шістнадцяти годин), підприємством не надано інформацію про проходження водієм ОСОБА_4 первинного інструктажу після прийняття на роботу, не надано документів, що підтверджують проходження водіями періодичних (повторних), передрейсових (цільових) та позапланових (спеціальних) інструктажів з безпеки руху. Допустив порушення вимог порядку проведення інструктажів і стажування водіїв колісних транспортних засобів в частині правильності оформлення журналів інструктажів з безпеки руху. Окрім цього, допустив ряд порушень, як ліцензіат, а саме вимог законодавства у сфері провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

При укладенні зазначеного вище договору оренди транспортних засобів № tz-1107/2013 від 24.07.2013 року, такий передбачав передачу у платне тимчасове володіння та користування транспортні засоби з екіпажем, для здійснення перевезень пасажирів, відповідачі допустили до здійснення діяльності водія (касира) на маршруті особи (яка не була зазначена у додатках до договору серед членів екіпажу), яка згідно висновку експерта (комісійна судово-медична експертиза) № 94 від 15.01.2018 року має захворювання органів зору у вигляді «Абсолютної глаукоми правого ока. Зрілої катаракти правого ока. Факосклерозу на лівому оці. Ангіопатії сітківки обох очей по гіпертонічному типу». Отже гострота зору якого складає на праве око «0» (повна сліпота), гострота зору на ліве око «0, 5», з корекцією «0,7 - 0,8».

Такі діяння кожного із відповідачів, створювали підвищену небезпеку, зокрема, для третіх осіб. Відсутні причини вважати, що дорожньо-транспортна пригода, яка трапилася, не була наслідком спільних діянь відповідачів.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідальністю за завдану шкоду повинні нести як власник транспортного засобу так і орендар, проте не погоджується з висновком суду в частині солідарного обов`язку.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підстава, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Аналізуючи норми національного та європейського законодавства, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення ступеню відповідальності відповідачів перед позивачами.

Залежно від наведених обставин, що мають істотне значення, та відповідно до пункту третього частини першої статті 1188 ЦК України, колегія суддів вважає, що власник та орендар мають відповідати за заподіяну моральну шкоду перед позивачами та визначає розмір у частці - 50 процентів з кожного, тобто по 250 000грн.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Вирішуючи спір, в частині визначення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн 00 коп., суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнали позивачі. Доводи апеляційної скарги позивачів про неправильне визначення розміру компенсації моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції розмір відшкодування визначений відповідно до вимог розумності і справедливості ( частина третя статі 23 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 адвоката Віктора Петришина в частині стягнення витрат на проведення експертизи, колегія суддів вважає необгрунтованими.

Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.( ст. 139 ЦПК україни)

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.11.2023 року у справі № 712/4126/22 зазначила, що системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке:

(1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат;

(2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи;

(3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду;

(4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року слід змінити лише в частині стягнення моральної шкоди, стягнувши з відповідачів Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 та ОСОБА_2 по 250 000грн. моральної шкоди на користь позивачів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їх представника адвоката Зазуляка Йосипа Михайловича, представника Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 адвоката Віктора Петришина, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2023 року в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 моральну шкоду завдану внаслідок смерті ОСОБА_5 у розмірі 250 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 моральну шкоду завдану внаслідок смерті ОСОБА_5 у розмірі 250 000 грн. 00 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 травня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.