ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/119/21 Номер провадження 22-ц/814/533/24Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року до місцевого суду звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, у якому прохав стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнові збитки на суму 8 520,00 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову, представник позивача зазначив, що 26 серпня 2020 року о 21.40 год. гр. ОСОБА_2 пошкодив вітрину в кафе «Амічі», яке належить позивачу. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.11.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. У зв`язку з протиправними діями відповідача, позивач був змушений сплатити 8520 грн на відновлення пошкодженого майна.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 червня 2023 року задоволено у повному обсязі позовну заяву ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнові збитки в сумі 8520, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, прохав скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що позивачем заявлено вимогу про стягнення майнових збитків внаслідок пошкодження вітрини, яка не є складовою нерухомого майна - приміщення за адресою; АДРЕСА_1 (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), власником якого є ОСОБА_1 .

Вказував, що він не пошкоджував жодних конструктивних елементів фасаду згаданого об`єкту нерухомого майна, у виді склопакету будівлі власником якої є позивач.

Зазначав, що судом в присутність сторін не досліджувалися, витребувані за його клопотанням, матеріали справи про адміністративне правопорушення № 541/1677/20 та не переглядалися відеозаписи.

Також зазначав, що докази додані до позову не посвідчені належним чином, не містять належного підтвердження відповідності копії цих письмових доказів оригіналу ні підписом позивача, ні підписом його представника із зазначенням дати такого засвідчення. Такі письмові докази не можуть бути належними і допустимими.

Посилався на те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину що всупереч вимогам ст. 175 ч. 2 пункту 9 ЦПК України позовна заява не містила попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових втрат, які позивач поніс чи очікував понести у зв`язку із розглядом справи.

Витрати на професійну правничу допомогу адвоката є недоведеними та необґрунтованими. Суду не було надано детального опису робіт і наданих послуг, виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання позивачу правничої допомоги.

Вважає заявлені судові витрати щодо оплати професійної правничої допомоги є неспівмірними, необгрунтованими та непропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сова В.В., прохала рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування відзиву вказано, що у даній справі не потребує доведення з боку позивача питання факту завдання шкоди саме відповідачем позивачу. Відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував наведені презумпції та преюдиції.

Вказувала, що відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Зазначала, що судом першої інстанції наведено відповідне мотивування щодо оцінки письмових доказів, з яким власне не погоджується відповідач. Проте, усупереч власним твердженням, відповідач не надав жодного доказу ,який би спростував розмір заявленої до відшкодування шкоди.

Матеріали справи містять документальне підтвердження, як даних про витрати, які позивач мусив зробити і зробив для відновлення розбитої вітрини, так і документи про фактично вчинені витрати.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 2020 року о 21.40 год ОСОБА_2 здійснив дрібне хуліганство в приміщені закладу торгівлі - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване по вул.Гоголя, 147-а в м.Миргород Полтавської області, у зв`язку з чим, був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 листопада 2020 року (а.с.5).

Судом першої інстанції досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП (справа № 541/1677/20).

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що дії ОСОБА_2 , які в подальшому були визнані протиправними, супроводжувалися посяганням на майно, що знаходилося в приміщенні закладу торгівлі, а саме ОСОБА_2 жбурляв предмети в сторону барної скляної вітрини.

З письмових пояснень очевидців події, що долучені до справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що внаслідок жбурляння ОСОБА_2 предметів в бік працівника закладу торгівлі, була пошкоджена скляна вітрина, де розташовувалася алкогольна продукція.

В рамках справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 надавався фотознімок обстановки в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де вбачається, що вітрина з алкогольною продукцією за барною стійкою, знаходиться попереду вікна, конструкція якого складається зі склопакету (а.м.с.14).

Також місцевим судом встановлено, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення долучено диск з відеозаписами з камер відеоспостереження, де чітко вбачається жбурляння ОСОБА_2 двох предметів в сторону працівника закладу та скляної вітрини, що знаходилася позаду нього, після чого відбувається розлітання скла. На відеозаписі з бодікамери поліцейського зафіксовано наявність пошкоджень скляної вітрини, яка має наскрізний отвір (а.м.с.7).

В подальшому, 22.09.2020 року, ТОВ «НІКОДІМ-БУД» були надані послуги з демонтування пошкодженого склопакету та встановлення нового, вартість яких склала 8520,00 грн (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи обізнаним про факт своєї протиправної поведінки, що призвела до пошкодження чужого майна, не звертався до позивача з пропозицією самостійно усунути пошкодження, взяти участь у виборі виконавця робіт та оплаті його послуг по відновленню майна.

Оцінюючи вартість послуг наданих на відновлення пошкодженого майна, суд прийшов до висновку, що їх розмір є таким, що відповідає критеріям реальності, розумності та справедливості. Доказів невідповідності вартості даних робіт ринковим цінам на відповідний вид послуг, стороною відповідача не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, ч.2 ст. 1166 ЦК України закріплено презумпцію вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Враховуючи, що обставини заподіяння шкоди, а саме - факт заподіяння діями відповідача шкоди та його розмір обґрунтовано доведено позивачем, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнових збитків у розмірі 8520,00 грн.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення майнових збитків внаслідок пошкодження вітрини, яка не є складовою нерухомого майна та відхиляє доводи, що відповідач не пошкоджував жодних конструктивних елементів фасаду згаданого об`єкту нерухомого майна, у виді склопакету будівлі власником якої є позивач, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції досліджено матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка була витребувана за клопотанням відповідача. Будь-яких доказів того, що пошкодження скляної вітрини, де розташовувалася алкогольна продукція, здійснено не відповідачем, не надано, презумпція вини заподіювача шкоди, не спростована.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом в присутності сторін не досліджувалися матеріали справи про адміністративне правопорушення № 541/1677/20 та не переглядалися відеозаписи.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, встановлені у постанові суду у справі про адміністративне правопорушення факти, не потребують додаткового доказування.

Виходячи з викладеного, також і не підлягає до задоволення клопотання відповідача про витребування матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів відхиляє клопотання відповідача щодо витребування у позивача оригіналів додатків до позову (№2, 4, 5) та витребування у позивача та ТОВ «НІКОДІМ-БУД» оригіналів письмових доказів у виді документів первинного бухгалтерського обліку обох контрагентів.

Судом першої інстанції досліджено докази долучені по позовної заяви та надано їм правову оцінку, які є достатніми для висновку про наявність у позивача збитків.

Відсутність у акті виконаних робіт підписів сторін правочину, не спростовує факту участі ТОВ «НІКОДІМ-БУД» у господарській операції по встановленню склопакету, так як в акті виконаних робіт, міститься відтиск печатки відповідного підприємства.

Відповідний підхід при оцінці реальності господарських операцій застосовано ВС в постанові від 29 січня 2020 року по справі №916/922/19.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для витребування у позивача та ТОВ «НІКОДІМ-БУД» оригіналів письмових доказів у виді документів первинного бухгалтерського обліку обох контрагентів.

Відшкодуванню підлягають не лише ті витрати, котрі потерпілий поніс, але й ті що має понести в майбутньому. Відсутність розрахункового документу, встановленої законом форми, не виключає можливості стягнення збитків із заподіювача шкоди.

З урахуванням наведеного колегія суддів також не вбачає підстав для задоволення клопотання про виклик свідка керівника ТОВ «НІКОМ-БУД».

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд вказаної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 2, 3 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг від 20.01.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Кириченко А.О., сторонами погоджено, що вартість послуг адвоката встановлена у фіксованому вигляді, що складає 5000 грн.

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Також позивачем додано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) відповідно до якого визначено види роботи адвоката за які сплачується фіксований гонорар.

Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

У постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо скасування рішення суду та зводиться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без зазначення будь-яких обставин, які би ставили під сумнів висновок суду або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами, та невірне застосування законодавства, що регулює спірні правовідносини.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 березня 2024 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль