ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/884/24 Справа № 932/1559/23 Головуючий у першій інстанції: Цитульський В. І. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Сенс Банк" на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 10.11.2006 між ним та третіми особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено три кредитні договори №07.2/393-6, №07.2/394-6, №07.2/395-6. На забезпечення виконання зобов`язань позичальників за договорами кредиту між третіми особами та позивачем укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Станом на 30.11.2022 за кредитними договорами існує заборгованість. Позивачем встановлено, що предмет іпотеки відчужено третіми особами на користь відповідача. Однак, вказана обставина не припинила обтяження нерухомого майна. Тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, а саме №07.2/395-6 (заборгованість за тілом кредиту - 55002,00 дол. США, відсотки - 98774,92 дол.), №07.2/394-6 (заборгованість за тілом кредиту - 55380,00 дол. США, відсотки - 98849,22 дол. США), №07.2/393-6 (заборгованість за тілом - 43050,00 дол. США, відсотки - 77170,41 дол. США).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 10.11.2006 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (що перейменоване в АТ «Сенс Банк»), та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір кредиту №07.2/395-6, відповідно до якого банк зобов`язався надати ОСОБА_3 кредит в сумі 63450,00 доларів США, зі сплатою 12 % річних, на строк до 09.11.2021, зокрема, для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4-6 т.1, 51-55 т.2).

Між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (що перейменоване в АТ «Сенс Банк»), та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір кредиту №07.2/393-6 від 10.11.2006, відповідно до якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит в сумі 49650,00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, на строк до 09.11.2021, зокрема, для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 26-30 т.2).

10 листопада 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (що перейменоване в АТ «Сенс Банк»), та ОСОБА_4 (позичальник) укладено договір кредиту №07.2/394-6, відповідно до якого банк зобов`язався надати ОСОБА_4 кредит в сумі 63900,00 доларів США, зі сплатою 12% річних, на строк до 09.11.2021, зокрема, для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 34-38 т.2).

Цього ж дня між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (що перейменоване в АТ «Сенс Банк»), та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (іпотекодавці) укладено договір іпотеки №969 від 10.11.2006, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим 3142 (а.с. 7-10 т.1).

Згідно змісту пункту 1.1 вказаного вище іпотечного договору, іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту №07.2/393-6 від 10.11.2006, ОСОБА_3 зобов`язань за договором кредиту №07.2/395-6 від 10.11.2006, ОСОБА_4 за договором кредиту №07.2/394-6 від 10.11.2006 нерухоме майно, а саме в житловому будинку літ. А-5 квартира АДРЕСА_3 , яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4, АДРЕСА_4 .

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.10.2011 у справі №2-6649/11 задоволено частково позов ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку Укрсоцбанк, ОСОБА_5 про визнання договорів іпотеки припиненими та зобов`язання вчинити певні дії. Зокрема, визнано іпотечний договір №969 від 10.11.2006 таким, що припинив свою дію. Зобов`язано Дніпропетровську філію Державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України, всіх реєстраторів: приватних нотаріусів, державних нотаріусів та ВДВС у Дніпропетровській області зняти заборону відчуження нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в реєстрі заборон іпотек /реєстраційний номер обтяження №4038632, 4038810, 4040576, 4040598/, а саме: в житловому будинку літ. А-5 квартира АДРЕСА_5 102, квартира № 44, накладену 10.11.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу О.М. Хомич (а.с. 158-161 т.1).

09 грудня 2011 року, на виконання вказаного вище заочного рішення, в державному реєстрі вилучено записи про іпотеку/обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11-19 т.1).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2012 у справі №403/221/12 вказане вище заочне рішення скасовано, а ухвалою від 23.04.2012 у справі 403/3883/12 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено без розгляду (а.с. 162, 163 т.1).

01.02.2017, на підставі вказаної ухвали про скасування заочного рішення, в державному реєстрі внесено записи про іпотеку/обтяження щодо квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11-19 т.1).

18 січня 2012 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (продавці) та відповідачем ОСОБА_1 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. за №137, відповідно до якого іпотекодавці (треті особи у справі) продали відповідачу квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 105 т.1). Право власності на цю квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі вказаного договору купівлі-продажу, 28.02.2017 (а.с. 11-19 т.1).

У наданій приватним нотаріусом Дніпровського МНО Сисоєнким І.В. копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №34617979 від 18.01.2012, який сформовано для посвідчення договору купівлі-продажу, не значиться наявність заборон щодо квартири АДРЕСА_1 (а.с. 141-144 т.1).

12.08.2022 позивач надіслав відповідачу та третім особам вимогу про усунення порушень, у якій, зокрема, зазначено, що у разі невиконання цієї вимоги, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом подачі до суду позову чи вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с. 22, 23-30 т.1).

АТ «Сенс Банк» на підтвердження позовних вимог апеляційному суду надані розрахунки заборгованості, відповідно до яких станом на 30.11.2022 наявна заборгованість за кредитним договором №07.2/395-6 за тілом кредиту - 55002,00 дол. США, за відсотками - 98774,92 дол. (а.с. 31-32 т.1), за кредитним договором №07.2/394-6 за тілом кредиту - 55380,00 дол. США, за відсотками - 98849,22 дол. США (а.с. 41-50 т.2), за кредитним договором №07.2/393-6 за тілом - 43050,00 дол. США, за відсотками - 77170,41 дол. США (а.с. 33 т.2).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У позовній заяві позивач просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 10.11.2006 №07.2/395-6, №07.2/394-6, №07.2/393-6 на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції звернув увагу, що банком не надано оригіналів або належним чином завірених копій двох кредитних договорів від 10.11.2006 №07.2/394-6 та №07.2/393-6, якими обґрунтовано позовні вимоги; не надано жодного доказу видачі позичальникам (третім особам) кредитних коштів за договорами №07.2/395-6, №07.2/394-6 та №07.2/393-6 від 10.11.2006, зокрема виписок з особових рахунків, меморіальних ордерів, платіжних доручень, заяв на видачу готівки, тощо.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

Представником АТ «Сенс Банк» було подано заяву від 05.09.2023 про закриття підготовчого засідання у справі (а.с. 146 т.1). Також представник позивача була присутня в судовому засіданні місцевого суду 02.10.2023, що підтверджується протоколом та звукозаписом вказаного судового засідання (а.с.165-169 т.1). Клопотання про витребування доказів позивач не заявляв.

Отже, АТ «Сенс Банк»на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).

Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог щодо укладення двох кредитних договорів від 10.11.2006 №07.2/394-6 та №07.2/393-6, а також доказів видачі позичальникам кредитних коштів за договорами №07.2/395-6, №07.2/394-6, №07.2/393-6 від 10.11.2006, тобто, скористався своїми правами, передбаченим ЦПК України, на власний розсуд.

Більше того, предметом іпотеки за договором іпотеки №969 від 10.11.2006 є квартира АДРЕСА_3 , яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4, АДРЕСА_4 .

Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №307357751 від 15.08.2022, що надана банком до позовної заяви, об`єктом нерухомого майна за адресою по АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) є нежитлове приміщення №44 поз. 1-11, загальною площею 72,7 кв.м., в тому числі вітрина літ а-1, вітрина літ. А11, ганок літ. а (а.с. 11-19 т.1).

Отже, предметом іпотеки за договором іпотеки №969 від 10.11.2006 є квартира АДРЕСА_7 , а відповідач є власником нежитлового приміщення №44, загальною площею 72,7 кв.м., за цією ж адресою, з іншою (більшою) площею та іншим описом об`єкту.

Позовні вимоги у даній справі не уточнювались, клопотання про призначення відповідної судової експертизи, зокрема, для визначення, що предмет іпотеки входить до належного відповідачу об`єкту нерухомого майна, тощо - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. Суду не надано копій технічних документів щодо вказаних вище квартири та нежитлового приміщення, клопотання про витребування таких письмових доказів не заявлені, що підтверджується матеріалами справи. Більше того, позов не містить обгрунтування щодо наведених вище обставин, які стосуються технічних характеристик іпотечного майна, чи входить воно до складу нежитлового приміщення, тощо.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, приймаючи до уваги недоведеність позивачем позовних вимог, зокрема, факту укладення двох кредитних договорів від 10.11.2006 №07.2/394-6 та №07.2/393-6, якими також обґрунтований позов; враховуючи недоведеність належності на праві власності відповідачу саме об`єкту нерухомого майна, який є предметом іпотеки за договором іпотеки №969 від 10.11.2006, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення боргу за вказаними кредитними договорами.

Місцевий суд у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Сенс Банк" задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова