Справа № 366/3080/21
Провадження № 2/366/13/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 квітня 2024 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючогосудді Ткаченко Ю.В., при секретарі Морозовій Я.Р., за участю: позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши в смт. Іванків Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

10 листопада 2021 року ОСОБА_1 (далі Позивач 1), ОСОБА_2 (далі Позивач 2) звернулися до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 (далі Відповідач 1), ОСОБА_4 (далі Відповідач 2), ОСОБА_5 (далі Відповідач 3), ОСОБА_6 (далі Відповідач 4) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов обгрунтовується тим, що позивачі є рідними братом та сестрою. Відповідачі позивачам не доводяться родичами, лише мають однакове прізвище.

Майже всі родичі позивачів похоронені на цвинтарі в с. Сукачі Вишгородського району Київської області, в одному місці, а родичі відповідачів похоронені в іншому місці даного цвинтаря.

Для відбуття поминальних днів, біля могил своїх рідних, позивачі, в 1987 році, спільними діями, побудували металевий стіл, з двома лавками, розміром 4,0м х 1,0м, висотою 1,0м, вагою 200 кг, який поставили біля могил своїх рідних.

У червні 2020 року біля могил рідних позивачів, з`явились нові поховання родичів відповідачів. Вказане поховання було проведено на тому місця, де стояв стіл позивачів. Сам же стіл був викопаний та поставлений біля огорожі цвинтаря. За словами Прояви Леоніда - колишнього чоловіка відповідача ОСОБА_3 , стіл позивачі буде ними відремонтований та поставлений на новому місця, біля могил їхніх рідних, за власний кошти відповідачів.

Протягом тривалого часу (більше 4-х місяців) становище з столом позивачів не змінювалось, тому вони знову власними силами зменшили розмір столу - довжина столу стала 1,8м, ширина - 0,7м, висота залишилась та ж сама - 1, 0 м, і 31 жовтня 2020 року поставили стіл на новому місці, біля могил своїх рідних. Вартість цього столу становила 5 500 грн.

Однак, через деякий час після цього між сторонами почали виникати конфлікти по питанню місцезнаходження вказаного вище столу. Відповідачі вимагали його переставити (хоча він зовсім не заважав їм проходити до могил їх рідних і близьких).

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у день смерті матері, позивач ОСОБА_7 разом з чоловіком позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 прибули на цвинтар с. Сукачі, щоб провідати могилу матері. Прибувши на вказане місце, вони виявили, що вказаний вище металевий стіл безслідно зник, а на місці його колишнього розташування знаходились всі відповідачі, які прибирали місце, де знаходився стіл (граблями вирівнювали земляне покриття).

На питання позивача ОСОБА_1 , де знаходиться стіл, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , за мовчазною згодою інших відповідачів, заявили, що - шукай його на смітнику..».

На місці викраденого та знищеного стола позивачів відповідачі поховали двох своїх рідних.

Стіл станом на день подачі позову до суду, позивачі так і не знайшли.

Позивачі, переконані, що до зникнення (та знищення) їхнього стола причетні відповідачі по позову, так як вони ще до зникнення стола вимагали від позивачів його прибрати, тому що він, на їх думку, щось їм заважав.

Таким чином, відповідачі спільними своїми діями знесли та знищили спільне майно позивачів, зокрема, металевий стіл, вартістю 5. 500 грн.

Спільні сумісні дії всіх відповідачів перебувають в прямому та безпосередньому причинному зв`язку з настанням суспільно-небезпечних та тяжких для позивачів наслідків - знищенні майна.

Позивачі вважають, що окрім матеріальної шкоди, відповідачі своїми спільними умисними діями нанесли їм значну моральну шкоду, яка виявилась в нервовому струсі та переживаннях позивачі за своє майно, що було знищено відповідачами, за їх не бажання в добровільному порядку компенсувати завдану шкоду, - все це потребує додаткових зусиль для поновлення нормального ритму життя та негативно позначилось (і може в подальшому позначатись) на життєвих планах та планах сімей позивачів, на їхньому моральному стані та моральному стані близьких та рідних позивачів.

Розмір нанесеної моральної шкоди діями відповідачів окремо кожному з позивачів, оцінено в суму 25. 000 грн.

В добровільному порядку компенсувати нанесені матеріальні збитки в вищевказаному розмірі відповідачі категорично відмовились, хоча, переконані, вони зобов`язані це зробити.

У своїх позовних вимогах позивачі просять:

-Зобов`язати відповідачів по позову - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 - солідарними діями відшкодувати нанесену їм, позивачам по позову - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - матеріальну шкоду відтворенням в натурі (побудувати) нового металічного столу, вказаних вище розмірів та розмістити його на попередньому місці, звідки він і був зміщений та знищений;

-Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нанесену їм особисто спільними сумісними діями моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., кожному, в солідарному порядку.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 24 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання на 21 лютого 2022 року /а.с. 40 том 1/.

21 лютого 2022 року розгляд підготовчого судового засідання не відбувся, в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному /а.с. 52 том 1/.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства /а.с. 57 том 1/.

06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного суду України № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

22.04.2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено на підставі розпорядження Голови Верховного суду України № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року /а.с. 58 том 1/.

Після відновлення судочинства, розгляд підготовчого судового засідання було призначено на 09 серпня 2022 року.

Розгляд підготовчого судового засідання неодноразово відкладався за клопотанням сторін /том 1: а.с. 63, 68, 79-80, 85, 86, 130-131, 141-142, 186, 220/.

15.07.2022 року від позивачі надійшли письмові пояснення по справі /а.с. 72 том 1/.

Від представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 адвоката Шурубора В.І. до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті адміністративного позову ОСОБА_3 в особі її представника адвоката Шурубора Вячеслава Ігоровича до Іванківської селищної ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, в задоволенні якого було відмовлено та роз`яснено представнику відповідачів надати суду до початку розгляду справи по суті рішення по даній справі /а.с. 74 том 1/.

25.11.2022 року підготовчий розгляд справи не відбувся, в зв`язку з перебування судді у нарядчій кімнаті по кримінальній справі /а.с. 90 том 1/.

Ухвалою суду від 21 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до розгляду /а.с. 97-98 том 1/.

08.02.2023 року від представника відповідачів адвоката Шурубора В.І. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 грудня 2022 року в справі № 366/1084/22 /а.с. 116-127 том 1/.

21.02.2023 року до суду від позивачів надійшла заява про виклик у судове засідання свідків /а.с. 137-138 том 1/.

Ухвалою суду від 13.03.2023 року задоволено клопотання позивачів про витребування додаткових доказів та ухвалено витребувати з Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області матеріали перевірки, які були проведені у травні 2020 року працівниками поліції ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 143 том 1/.

15.03.2023 року до суду від позивачів надійшла заява про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_3 та свідків /ас. 145-148 том 1/.

28.03.2023 року від позивачів до суду надійшла заява, адресована Начальнику Іванківського відділення поліції Вишгородського відділу поліції Головного управління в Київській області Рясенчука О. про витребування матеріалів, що проводив ОСОБА_13 /а.с. 157-158 том 1/.

30.03.2023 року від Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській обалсті надійшли витребовувані документи, зокрема, матеріали перевірки по заявам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 159-169 том 1/.

31 березня 2023 року розгляд справи не відбувся, в зв`язку з перебування судді в нарядчій кімнаті по кримінальній справі /а.с. 170 том 1/.

05.04.2023 року до суду від позивачів надійшло клопотання про витребування додаткових доказів, яке ухвалою суду від 29.05.2023 року задоволено частково, зокрема, ухвалено витребувати з Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області протокол про адміністративне правопорушення, складений ДОП Петренко Є.К. за заявою ОСОБА_3 та пояснення ОСОБА_3 по даній заяві /а.с. 175-176, 197-198 том 1/.

05.04.2023 року до суду від позивачів надійшло клопотання про привід в судове засідання свідка ОСОБА_14 , яке ухвалою суду від 29.05.2023 року /а.с. 177-178, 197-198 том 1/.

03.05.2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 року /а.с. 187-191 том 1/.

04.07.2023 року від Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області надійшли витребовувані документи, зокрема, копія протоколу про адміністративне правопорушення № 209410 від 23.11.2020, складеного відносно ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 186 КУпАП /а.с. 210-214 том 1/.

15.08.2023 року від Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській обалсті надійшли витребовувані документи, зокрема, копії матеріалів за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 231-238 том 1/.

31.08.2023 року та 22.09.2023 року до суду від позивачів надійшло клопотання про витребування додаткових доказів, яке ухвалою суду від 04.10.2023 року задоволено та ухвалено витребувати з Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області матеріали перевірки, проведені сектором превенції Відділення поліції № 1 Вишгородського району Київської області за заявою ОСОБА_3 за № 1978 від 22.04.2021 року відносно нібито неправомірних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 239-240 том 1, а.с. 1-2, 6 том 2/.

31 серпня 2023 року розгляд справи не відбувся, в зв`язку з перебування судді в нарядчій кімнаті по кримінальній справі /а.с. 241 том 1/.

02.11.2023 року від Відділення поліції № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області надійшли витребовувані документи, зокрема, копії матеріалів за заявою ОСОБА_3 /а.с. 15-23 том 2/.

08.11.2023, 15.11.2023, 23.11.2023 до суду надійшли клопотання позивачів про витребування доказів, виклик свідків, на розгляді яких, в судовому засіданні 19.04.2024 року, позивачі не наполягали /а.с. 26-32 том 2/.

24 листопада 2023 року розгляд справи не відбувся, в зв`язку з перебування судді на лікарняному /а.с. 33 том 2/.

29.11.2023 рооку до суду надійшли письмові пояснення позитвачів /а.с. 34-35 том 2/.

Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав викладеним у ньому. Наголошував на тому, щоб суд зобов`язав всіх відповідачів поставити стіл на попереднє його місце, а не відшкодовувати завдану шкоду. Моральну шкоду просив задовольнити в повному обсязі і кошти перерахувати за користь ЗСУ.

Позивач ОСОБА_2 підтримала думку ОСОБА_1 .

Представник відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 адвокат Шурубор В.І. звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі відповідачів та їх представника, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 /а.с. 53 том 2/.

Відповідач ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 /а.с. 44 том 2/.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 /а.с. 45 том 2/.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 /а.с. 105 том 1/.

Відповідач ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 /а.с. 110 том 1/.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив суду, що сторони знає, не родичі. Він займається викопуванням могил на кладовищі. Його попросили викопати могилу, викопали, а стіл, який заважав викопали і поставили поруч, біля дерева, метрів за 2-3 від могили. Стола не чіпали, де він дівся він не знає. На тому місці, на кладовищі, де стояв стіл і було поховне тіло, більше він не був, тому не знає про наявність чи відсутність стола. Стіл був тяжкий, залізний.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що 23 листопада 2020 року відносно ОСОБА_3 складено протокол про адмінітсратвине правопорушення за № 209410, за те що ОСОБА_3 01.11.2020 року близько 12 год. за адресою: АДРЕСА_1 , на території кладовища вчинила самоуправство, а саме: на власний розсуд, всупереч встановленому порядку демонтувала стіл дерев`яний на кладовищі, чим завдала матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 , чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 186 КУпАП /а.с. 211 том 1/

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26.12.2022 року (справа № 366/1084/22) задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Постанову № 1 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Іванківської селищної ради від 29 грудня 2020 року про визнання ОСОБА_3 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 186 КУпАП скасовано, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито /а.с. 117-124 том 1/.

Згідно Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26.12.2022 року (справа № 366/1084/22) скасовано, а позов ОСОБА_3 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, треті особі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 29.12.2020 № 1 залишено без розгляду /а.с. 189-191 том 1/.

Мотиви суду та застосовані норми права

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

На підставі частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно достатті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач.

В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із матеріалів даної справи, відповідач ОСОБА_3 згідно Постанови № 1 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Іванківської селищної ради від 29 грудня 2020 року була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 186 КУпАП (Самоуправство, тобто самовільне, всупереч встановленому законом порядку, здійснення свого дійсного або гаданого права, що не завдало істотної шкоди громадянам). Постанова набрала законної сили. Тобто, наявність вини в діях відповідача у самоуправстві, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню.

Враховуючи те, що встановлено наявність вини лише ОСОБА_3 , тому суд приходить до висновку, що повинна відповідати за свої неправомірні дії лише ОСОБА_3 .

Також судом встановлено та не оспорюється позивачами, що на момент подачі позову до суду, позивачі оцінюють шкоду, завдану неправмірними діями відповідачів в розмірі 5500 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень).

Однак на підтвердження розміру матеріальних збитків, позивачі не надали суду жодного доказу.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 року по цивільній справі №6-691цс15 роз`яснено, що відповідно до пункту 9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 1192 ЦК України, суд вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_3 відшкодувати завдану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в натурі надати річ (металевого стола) того ж роду і якості або іншим шляхом відтворити попереднє становище в натурі.

Щодо позовних вимог в частині розміщення стола на попередньому місці, звідки він і був зміщений та знищений суд приходить до наступного.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом п.п. 3, 4 частини другої ст. 15 Цивільного кодексу України, одними із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

У відповідності до частини другої ст. 298 Цивільного кодексу України кожен зобов`язаний шанобливо ставитися до місця поховання людини.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що на попередньому місці розташування столу станом на час розгляду справи поховані родичі відповідача ОСОБА_3 .

Так, загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, врегулювання відносин, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлення гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання визначені Законом України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року №1102-IV (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон).

Статтею 1 Закону визначено поняття поховання, відповідно до якого, поховання, це діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Відповідно до ст. 5 цього Закону державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів. Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються зокрема з обов`язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань. Розроблення і прийняття державних стандартів у галузі поховання здійснюється в порядку, встановленому законом. З метою врахування обрядових звичаїв, сприяння розвитку етичних правил у галузі поховання можуть запроваджуватися кодекси професійної етики.

Згідно ст. 8 вказаного Закону організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5)здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами. Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», «користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання...», передбачене статтею 25 цього Закону «Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання)».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі. Перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України. Під час перепоховання останків померлих контроль за дотриманням безпечних умов праці протягом усього терміну ведення робіт здійснює виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської ради. Перепоховання останків померлих здійснюється за рахунок коштів особи, яка ініціює перепоховання.

Відповідно до п. 2.12. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19 листопада 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 року за № 1110/9709, перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках при наявності обґрунтованої причини. Ексгумація здійснюється, як правило, у зимовий період, через рік після поховання в піщаних ґрунтах і через три роки - при похованні у зволожених ґрунтах важкого механічного складу та глиняних ґрунтах. Ексгумація проводиться в присутності медичного працівника, участь якого при проведенні перепоховання забезпечує користувач.

Враховуючи викладене, на підставі встановлених судом обставин, зазначених норм Закону та нормативно-правових актів, суд прийшов до висновку, що відновлення столу на попередньому місці не є винятковим випадком для перепоховання останків померлого.

Позовна вимога про відновлення столу на попередньому місці є необґрунтованою та не відноситься до виняткових випадків відповідно до вимог п. 2.12. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19 листопада 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 року за № 1110/9709, а тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити.

Вирішуючи питання щодо вимоги позивачів про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі по 25000 гривень кожному, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині з наступних мотивів.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5).

В пункті 9 цієї постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до пунктів 4 та 5 постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачі посилаються на те, що моральна шкода виявилась в нервовому струсі та переживаннях за своє майно, що було знищено відповідачами, за їх не бажання в добровільному порядку компенсувати завдану шкоду, - все це потребує додаткових зусиль для поновлення нормального ритму життя та негативно позначилось (і може в подальшому позначатись) на життєвих планах та планах сімей позивачів, на їхньому моральному стані та моральному стані близьких та рідних позивачів.

Виходячи з обсягу та характеру переживань, а також завданих незручностей, завдану моральну шкоду позивачі оцінили в розмірі по 25 000 гривень кожному.

Жодних доказів на підтвердження вимог про стягнення моральної шкоди позивачами до суду не надано.

Виходячи з встановлених обставин, враховуючи характер, обсяг, доведених позивачами тривалість страждань та вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, відсутність передумов для добровільного відшкодування відповідачами завданої матеріальної шкоди, суд вважає достатнім, адекватним та справедливим присудження позивачам відшкодування моральної шкоди у розмірі по 2 500 грн. кожному.

Висновки за результатами розгляду

За правилами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз норм статей 12, 13, 89 ЦПК України дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають до часткового задоволення.

Вирішення питання про судові витрати

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 статті 4 цього закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір, у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатких осіб, що станом на 2021 рік (дату подання позову) становить 908 грн.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір, у розмірі 0,4% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2021 рік (дату подання позову) становить 908 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 9, п. 10 ч. 1 статті 5 ЗУ "Про судовий збір" .

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави судовий збір за позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 відшкодувати завдану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 матеріальну шкоду в натурі надати річ (металевого стола) того ж роду і якості або іншим шляхом відтворити попереднє становище в натурі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі по 2 500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) кожному.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави судовий збір в розмірі 1816 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Іванківський районний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (01 листопада 2023 року).

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2024 року

Відомості про учасників сторін:

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса:

АДРЕСА_2 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса:

АДРЕСА_3 : ОСОБА_3 , 1971 року народження, адреса:

АДРЕСА_4 : ОСОБА_4 , 1945 року народження, адреса:

АДРЕСА_5 : ОСОБА_5 , 1948 року народження, адреса:

АДРЕСА_6 : ОСОБА_9 , 1969 року народження, адреса: АДРЕСА_7

Суддя: Юрій ТКАЧЕНКО