Справа № 211/5222/23
Провадження № 2/211/166/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2024 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ніколенко Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Данилової О.Д.,

відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та визнання права власності на частку в квартирі, -

встановив:

позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та визнання права власності на частку в квартирі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з початку вересня, а саме з 05.09.2006 він та ОСОБА_5 (на ту пору ОСОБА_6 , дівоче прізвище ОСОБА_7 ) стали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У листопаді 2006 року позивачем було придбано трикімнатну квартиру, що розташована на 2 поверсі 9 поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Факт купівлі квартири підтверджується договором купівлі-продажу, ВЕІ № 828047, 30.11.2006, складений у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., та зареєстровано в реєстрі за № 3250, в якому на прохання ОСОБА_5 покупцем, вказано саме її, тобто ОСОБА_8 . Задля купівлі квартири позивачем було використано свої грошові накопичення, які були зняті з банківського рахунку, що підтверджено документом банку про видачу готівки на передодні укладання договору купівлі-продажу. Дані грошові кошти накопичені задовго до його знайомства з ОСОБА_5 (на ту пору ОСОБА_6 ) і до цих коштів вона не мала та не має жодного стосунку. В подальшому він виконав капітальний ремонт квартири із заміною вікон та підлоги, підвісної стелі, шпалер, за монтування спліт системи (кондиціонеру). 18.08.2007 між позивачем та ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) було зареєстровано шлюб, який 10.12.2010 фактично було розірвано ОСОБА_5 за власної ініціативи та невідомих йому причин. Розірвання шлюбу за згодою сторін стало неможливе, бо ОСОБА_5 не реагувала на його звернення. Шлюб було розірвано за рішенням суду у справі №211/1465/20, що набрало законної сили 18.08.2021. Саме тому й зараз він змушений звертатися до суду. ОСОБА_3 просить суд визнати факт його спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, в період з 05 вересня 2006 року по 18 серпня 2007 року; визнати за ним право власності на 1/2 частину нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2023 цивільна справа №211/5222/23 надійшла у провадження судді Ніколенко Д.М.

Ухвалою суду від 31.08.2023 позовну заяву залишено без руху з пропозицією усунути недоліки.

11.09.2023 позивач усунув недоліки та подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 19.09.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Також ухвалою суду від 19.09.2023 задоволено заяву позивача та забезпечено позов шляхом накладення арешту із забороною відчуження на квартиру під номером АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2006, ВЕІ №828047, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко О.П., № у реєстрі 3250.

17.10.2023 від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Звертає увагу суду, що з 08 грудня 1990 року по 30 червня 2005 року перебувала в офіційному шлюбі із ОСОБА_9 . Від даних відносин вони мають доньку, ОСОБА_10 , 22 червня 1995 року народження. 31 травня 1997 року вона з колишнім чоловіком, ОСОБА_11 , стали власниками спірної квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого завідуючою четвертої Криворізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_12 , зареєстрованого в реєстрі за №2386. Юридично їх шлюб із ОСОБА_13 було розірвано 30 червня 2005 року, але фактично однією сім`ю (мали спільний побут та бюджет) вони проживали до січня 2007 року. На той час вони мали малолітню доньку та намагалися до останнього зберегти їхні сімейні відносини. Вказаний факт підтверджується актом з місця проживання від 05 жовтня 2023 року та буде підтверджено поясненнями свідків, так як квартира була придбана у період шлюбу, вона була їхньою спільною власністю із ОСОБА_13 . Але, беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_14 усіма способами намагався втримати відповідача, свою 1/2 частку квартири він подарував їй. Юридично вищевказана дія була оформлена як договір купівлі-продажу частини квартири, але фактично грошей за неї вона не віддавала. Таким чином, позивач ніякого відношення до її приватної власності, у вигляді квартири, не має. Крім того, треба вказати, що ОСОБА_3 звернувся до суду 19 вересня 2023 року, а їх шлюб розірвано 18 серпня 2020 року, на підставі рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2020 року. Тобто позивачем пропущений строк позовної давності. Отже, до даних правовідносин повинні бути застосовані приписи ч. 4 ст. 267 ЦК У країни.

02.11.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує на те, що разом з відзивом відповідача до матеріалів справи долучено кілька документів, що надані відповідачем, а саме Договір купівлі-продажу квартири від 30 листопада 2006 р. та Акт з місця проживання від 05 жовтня 2023 р. Звертає увагу суду, що в матеріалах справи №211/840/21, провадження 2/211/1390/21, в архіві Довгинцівського районного суду, існує ще один Акт з місця проживання від 09 листопада 2020 р. Обидва Акти складено за участі тих самих осіб, а саме: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Замінено лише третього підписанта, ОСОБА_17 , з причини його смерті. Зміст цих Актів є брехливим, взаємовиключним та спрямований на введення суду в оману. Виходячи зі змісту цих Актів, ОСОБА_7 ( ОСОБА_18 ) одночасно та за однією адресою проживала з двома чоловіками. Також вказує на те, що у своєму відзиві на позов відповідач заявляє, що договір купівлі-продажу від 30 листопаду 2006 р. за фактом не є таким, бо за цим договором, з незрозумілих причин, відбувалося дарування квартири. Твердження відповідача про те, що 1/2 квартири вона отримала від свого колишнього чоловіка безкоштовно спростовуються, нотаріально оформленим Договором, від 30 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. та зареєстрованого в реєстрі за №3250, що має абсолютно чітко визначений характер: ДОГОВІР КУПІВЛІ-ПРОДАЖУ. Також пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу зафіксовано, що продаж 1/2 квартири сторонами вчиняється за 17 275,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення цього договору. За змістом пункту 2.2. Договору купівлі-продажу сторони, ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , затвердили «факт повного розрахунку». Отже, поясненнями свідка не можуть бути спростовані відомості власноручно підписаного сторонами Договору купівлі-продажу 1/2 частини квартири в частині факту отримання свідком, як Продавцем, грошових коштів від відповідача за продаж частини квартири. Заява відповідача про дарування є брехнею. Дарування через півтора року після розірвання шлюбу. Викладене дає підстави стверджувати, що вчинки ОСОБА_1 , як і її свідків, будуються на брехні, а тому вважає за непотрібне викликати до суду свідків, що нададуть брехливі, не документовані, словесні свідчення про події 17-18 річної давнини. Просить врахувати його пояснення на відзив на позовну заяву під час розгляду справи та ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Ухвалою суду від 07.11.2023 задоволено заяву відповідача про виклик свідків, у судове засідання для надання показань викликані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 ; закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

26.01.2024 позивачем ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» скеровано додаткові пояснення з приводу свідчень відповідача та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , допитаних судом у залі суду 17.01.2024. Позивач посилається на те, що 17 січня 2024 р. відбулося засідання суду по справі, на якому заслухано відповідачку та свідків. Пояснення відповідачки насичені «горем та стражданнями» з причини смерті її батька, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та хвороби її матері в результаті «стресу» від смерті ОСОБА_20 . Перед судом вона стверджує, що всіляко намагалася відновити стосунки з ОСОБА_13 , про що зухвало під присягою брешуть і її свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 . Але вже у вересні 2005 р. ці «тяжкі» для ОСОБА_21 обставини не завадили їй, разом із донькою ОСОБА_22 , поїхати зі ним та його дітьми, на відпочинок до В`єтнаму. В якості доказу факту долучено фотографії. На фото: він, ОСОБА_3 , і ОСОБА_1 на тлі бухти ОСОБА_23 ; ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_22 на набережній м. Ня Чанг; наступні фото свідчать про спільний відпочинок ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_22 , в Турції в травні 2006 р. зі ним та у компанії його дітей. На спільних фото зображені ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_22 , ОСОБА_3 та його онук. Далі фото їх зимового відпочинку в останні дні 2006 р. За традицією з 1998р. його зимовий відпочинок з 24-25 грудня до 02-03 січня. На спільних фото зображені ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_22 , він та його онук. Вище наведені факти не могли бути прихованими від подруги ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , як батька, що надавав дозволи на виїзд малолітньої дитини за межі України. Чітко зрозуміло, що ОСОБА_1 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 навмисно та цілком свідомо маніпулюють інформацією, аби ввести суд в оману. Відповідачка зі свідком ОСОБА_13 намагаються відновити сімейні стосунки, та у той самий час «жінка» з дитиною їздять світом з чужим дядьком, а він надає офіційні дозволи і його це зовсім не бентежить. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , приведені судом до присяги. Та не зважаючи на зауваження суду, що вони свідчать під присягою, продовжували зухвало брехати. Свідчення ОСОБА_13 цілком брехливі. Він був не спроможним відповісти на кількаразове запитання суду та назвати форму існуючого договору, щодо переходу власності на квартиру, це є прямим свідченням, що ОСОБА_13 не дарував, а саме продав квартиру та отримав гроші. Його пояснення стосовно ремонту є неймовірно безглуздим. Він не зміг відповісти на запитання суду: хто платив за виконання ремонту квартири, та поглядав на відповідачку. Таким же безглуздим є його пояснення, що вони намагалися відновити сімейні стосунки, а при цьому хтось з вулиці з невідомим статусом, тобто саме позивач, в холодну осінню пору вдирається до квартири, вивалює старі дерев`яні вікна та встановлює нові пластикові, здирає старе покриття підлоги та стелить нове, встановлює кондиціонер та виконує решту робіт з капітального ремонту, а мешканців квартири, «сім`ю», і в тому числі ОСОБА_13 , це зовсім не бентежить та вони не чинять жодного опору. Свідок ОСОБА_15 брехала, ігноруючи присягу та зауваження суду щодо присяги. Остання маніпулює подіями та датами. Вона вдає з себе дурня та вводить суд в оману, бо може не пам`ятати справжніх дат, але вдає, що не пам`ятає хронології подій. Говорючі про 35 річчя та півтора, два, три роки вдає, що губиться. Подруга, праві менша сестра, та й покійний чоловік ОСОБА_17 були свідком при взяті шлюбу, але тут пам`ятаю, а тут не пам`ятаю, а тут в Акті наплутали. Підписи ОСОБА_15 на двох актах, з різним суперечливим змістом, є документальним доказом брехні. У разі коли суддя задавала незручні запитання обидва свідка повертали голову в бік відповідачки та її представника - це перша ознака, що таке запитання не було у сценарію. У будь-якому разі, коли свідок, після запитання суду, інстинктивно повертає голову до учасника, на користь якого він свідчить, це підтвердження того, що він дає не особисті пояснення, а пояснення в редакції про які його просило сторона судового процесу. Слід зазначити, що Акт з місця проживання від 09 листопада 2020 р. складався ОСОБА_21 цілком усвідомлено оскільки справа 211/840/21 була ініційована саме за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_24 ) від 26 січня 2021 р. та мала цілком корисні цілі. В поясненні відповідачки говорить, що у грудні 2020 р. її мати та бабуся потрапляють до лікарні. Але ж Акт з місця проживання складався значно раніше 09 листопада 2020 р. Звертаю увагу суду на відсутність, навіть жодного, зв`язку між подіями. З приводу розлучення позивача з відповідачкою, остання не надала пояснень в чому саме полягає конфліктність розлучення. Фактично вона самостійно та на свій розсуд в день його відрядження без будь-яких натяків, зібрала речі, які вважала за потрібне, навіть досить габаритні, та виїхала з дому, що було збудовано на земельній ділянці її матері, до квартири на АДРЕСА_1 . Після того вони не спілкувалися. Про конфліктність йому нічого не відомо. Відносно підписантів актів та свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , то з цими сусідами вони зовсім не знайомі та зовсім ніколи не спілкувалися. Вже зараз великий сумнів викликають очікувані свідчення ОСОБА_19 , котрий має квартиру на кілька поверхів вище, та навіть, якщо колись і бачив його, то з далека. Вище наведеному пояснення просте, він з ОСОБА_21 та її дитиною вже проживав однієї сім`єю в квартирі, що куплена за його кошти та саме тому він з цілковитою впевненістю виконував капітальний ремонт у квартирі АДРЕСА_2 , і тому, як сім`я вони разом, у т.ч. і з його дорослими дітьми, мандрували світом. Показання свідків, як і відповідачки, також документальні Акти є спотвореними, завідома неправдивими та такими, що навмисно вводять суд в оману. На підставі викладеного ОСОБА_3 просить суд долучити додаткові пояснення до матеріалів справи та врахувати їх під час ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_3 26.01.2024 через систему «Електронний суд» скеровано заяву про проведення судового засідання у відсутність особи, яка бере участь у справі, у зв`язку з тим, що він продовжує пошук та викуп автомобілів для ЗСУ, та більшість свого часу проводить поза межами України.

Крім того, позивачу ОСОБА_3 на прохання було надано дистанційний доступ до відео, аудіо- фіксації судових засіданнях, проведених 17 та 29 січня 2024 року.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача з підстав, викладених у відзиві на позов. Однак, у судовому засіданні 29 січня 2024 року підтвердила дати відпочинку з позивачем, вказавши, що вона у вказані позивачем дати відпочивала разом зі своєю донькою ОСОБА_22 від першого шлюбу, позивачем, але як друзі.

Представник відповідача адвокат Кіщак А.А. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, позов не визнала з підстав, викладених у відповіді на позов.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 суду пояснив, що він є колишнім чоловіком відповідача. Квартиру вони придбали в 1997 році, де і проживали разом до січня-лютого 2007 року, хоча офіційно і розлучились в 2005 році. За адресою: АДРЕСА_1 , вони проживали втрьох з їх спільною дитиною. В 2006 році він відписав 1/2 частку квартири дружині. Зазначив, що вони із дружиною робили ремонти в квартирі за власні кошти.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що проживає по сусідству із відповідачем та з моменту як вона разом із колишнім чоловіком в`їхала до квартири АДРЕСА_3 , у них зав`язались дружні відносини. Для неї відповідачка як молодша сестра. Коли ОСОБА_25 було 35 років, вони всі разом святкували, там був і ОСОБА_26 . Знає, що ОСОБА_27 не продавав квартиру, а віддав її. Едуард жив в квартирі до січня 2007 року. Трохи пізніше у ОСОБА_25 з`явився інший чоловік, який восени 2007 переїхав до неї жити, а через рік-два вони одружились. Щодо довідок про проживання в квартирі АДРЕСА_2 , вона пояснила, що то її підпис, але вона не пам`ятає їх зміст, хоча зазначила, що перед тим, як щось підписувати, вона це зазвичай читає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 суду пояснив, що є сусідом, проживає за адресою: АДРЕСА_4 , на четвертому поверсі, а відповідач на другому. Знає відповідача та її колишнього чоловіка ОСОБА_27 з 1997 року. ОСОБА_13 є його товаришем. До 2007 року ОСОБА_13 та ОСОБА_1 жили разом. Він точно пам`ятає день народження ОСОБА_25 , 35 років, на дні народженні були присутні ОСОБА_28 , він, також була ОСОБА_29 з чоловіком. Вони товаришували сім`ями, збиралися, пили чай, приблизно раз на місяць. Стосовно ремонту нічого не пам`ятає. Також нічого не може сказати стосовно ОСОБА_3 , можливо його і бачив, але не знав, що то чоловік ОСОБА_25 . Вважає, що, оскільки ОСОБА_13 та ОСОБА_1 жили разом, то в них був спільний бюджет, був один холодильник.

Вислухавши відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 18.08.2007 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.07.2020 у справі № 211/1465/20, яке набрало законної сили 18.08.2020.

Також судом встановлено, що у період з 08.12.1990 по 30.06.2005 ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_13 . Від шлюбу вони мають повнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Спірна квартира АДРЕСА_2 була придбана подружжям ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.05.1997.

Відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири від 30.11.2006 колишній чоловік відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , продав останній 1/2 частку вказаної квартирі, ціна договору 17 275,00 грн., пунктом 2.2. Договору підтверджено факт повного розрахунку сторонами за продану 1/2 частинку квартири. В наслідок чого відповідач стала єдиною власницею спірної квартири.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просить суд встановити факт проживання з відповідачем ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 05 вересня 2006 року по 18 серпня 2007 року.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Спірна 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 придбана 30.11.2006.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №369/16486/18.

На підтвердження факту спільного проживання, як на підставу задоволення позову, ОСОБА_3 посилається на заяву про видачу готівки №101792 від 30.11.2006 у сумі 453 000,00 грн. (а.с. 4), тобто у день укладення між відповідачем та її колишнім чоловіком ОСОБА_13 договору купівлі-продажу частини квартири; на наряди-замовлення від 16.11.2006 за №№ 2967, 2968 (а.с. 5, 6), які свідчать про оплату в сумі 10 600,00 грн. та 250,00 грн. відповідно ОСОБА_3 виробів з металопластику, а саме замовлення встановлення п`яти вікон, двох балконних блоків, балконної двері, москітної дверної сітки за адресою по АДРЕСА_1 ; на накладну №236 від 05.12.2006 (а.с. 12), яка свідчить про оплату в сумі 13 000,00 грн. ОСОБА_3 спліт-системи, її монтаж та запуск за адресою по АДРЕСА_1 ; на видаткові накладні за №№432, 566 від 10.12.2006 (а.с. 13, 14), які свідчать про оплату в сумі 11 850,00 грн. та 2 318,00 грн. відповідно ОСОБА_3 робіт по монтажу підвісної стелі та закупівлю будівельних матеріалів (ламінат, ковролін, плінтус) за адресою по АДРЕСА_1 .

Аналіз зазначених доказів, які суд визнає належними та допустимими, дає суду підстави вважати, що сторони у справі у період з 05 вересня 2006 року по 18 серпня 2007 року проживали однією сім`єю, оскільки у спірний період позивач активно витрачав свої особисті кошти на здійснення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_2 та встановлення спліт-системи, що свідчить про ведення сторонами спільного господарства, оскільки вказані витрати навряд чи були здійснені позивачем одноособово, з власною ініціативи, без обговорення з відповідачем, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків. Також суд бере до уваги, що відповідач підтвердила, що у липні 2005 року, у вересні 2005 року, травні 2006 року, кінець 2006 року початок 2007 року вона їздила відпочивати разом зі своєю донькою та позивачем і його дітьми. На наданих суду світлинах, пара ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виглядають органічно, як подружня пара на відпочинку разом з донькою. Також відповідач підтвердила у судовому засіданні, що її колишній чоловік ОСОБА_13 давав нотаріально завірений дозвіл на виїзд їх спільної дитини за кордон на відпочинок.

При цьому, аналіз наданих суду у судових засіданнях пояснень свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 свідчить про те, що всі вони були завчасно обговорені зі стороною відповідача, містять тотожний зміст, особливо про 35-й день народження відповідача, тому судом вони оцінюються критично. Також суд погоджується із зауваженнями позивача, даними у додаткових поясненнях щодо показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , допитаних судом 17 січня 2024 року під присягою, оскільки свідки вели себе невпевнено, на запитання суду не могли дати конкретні відповіді та постійно озиралися на відповідача та її представника. Це ж стосується й свідка ОСОБА_19 , допитаного 29 січня 2024 року. Тому суд хоче відмітити, що всі свідки мають вибіркову пам`ять на події, які відбулись у період з 2005-2007 рік. Наприклад, свідок ОСОБА_19 стверджує, що вони дружили сім`ями, ходили один до одного у гості, принаймні один раз на місяць, однак, як виявилося життям своїх друзів він не цікавився, не помітив, що у квартирі ОСОБА_1 відбувся ремонт та вона вдруге вийшла заміж 18 серпня 2007 року. Це стосується й свідка ОСОБА_13 , першого чоловіка відповідача, який так хотів налагодити відносини з колишньою дружиною, що не заперечував, щоб вона протягом 2005-2007 років їздила з їх спільною дитиною за кордон та по Україні на відпочинок з невідомим чоловіком та навіть сам давав дозвіл на виїзд дитини за кордон. До твердження свідка ОСОБА_13 , що він з ОСОБА_1 за спільні кошти робили ремонт у квартирі, суд відноситься таож критично, оскільки надані позивачем докази свідчать про зворотне, а стороною відповідача з цього приводу не надано жодного доказу. При цьому суд зауважує, що свідок ОСОБА_13 давав показання під присягою та був поперджений, як і інші свідки, про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень.

Також суд відноситься критично до наданого відповідачем Акту від 05.10.2023 щодо підтвердження спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_13 у період з травня 1997 року по січень 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 , вважаючи його не належним доказом у справі. Оскільки він підписаний свідками ОСОБА_15 , яка, у свою чергу, 09.11.2020 підписала такий же Акт, але який підтверджував спільне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у період з 2004 року по 2009 рік за спірною адресою; та ОСОБА_19 , який як і ОСОБА_15 має вибіркову пам`ять, та до того ж є товаришем ОСОБА_13 .

З огляду на викладене, суд доходить висновку про доведеність позивачем факту проживання однією сім`єю, тому позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Натомість відповідач не змогла надати належні та допустимі докази, які могли б спростувати надані позивачем докази, а до показань свідків суд відноситься критично.

Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Як встановлено судом, інша 1/2 частина спірної квартири АДРЕСА_2 належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.05.1997, тобто вказана 1/2 набута відповідачем у власність до перебування у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, ще за часів перебування відповідача у шлюбі з ОСОБА_13 .

Відповідно до норм ст. 57 СК України зазначена квартира є особистою приватною власністю подружжя та не є об`єктом спільної сумісної власності.

За таких обставин, оскільки 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_4 , а інша 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 набута відповідачем за договором купівлі-продажу, а не дарування, як стверджує відповідач, у період фактичних шлюбних відносин з позивачем, то позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку в праві власності на квартиру є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню, а саме в частині задоволення вимог про визнання права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 .

Суд відхиляє заяву сторони відповідача сторони відповідача щодо застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що позивачем він не пропущений.

Сторонами не заявлено вимоги про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) з ОСОБА_21 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , ване місце проживання: АДРЕСА_1 ) однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, в період з 05 вересня 2006 року по 18 серпня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) право власності на 1/4 частину нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

З моменту набрання рішенням законної сили - скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 19 вересня 2023 року, якою накладено арешт із забороною відчуження на квартиру під номером АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.11.2006, ВЕІ №828047, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ставніченко О.П., № у реєстрі 3250.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 31 січня 2024 року.

Суддя Д.М.Ніколенко