Провадження №6/512/12/24
"18" березня 2024 р.
У Х В АЛ А

про видачу дубліката судового наказу

18 березня 2024 року Савранський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бростовської Н.О.,

секретаря Пустовіт С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Саврань, Подільського району, Одеської області, заяву стягувача ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , про видачу дубліката судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Стягувач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що за її заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей Савранським районним судом Одеської області 30.12.2022р. було видано судовий наказ про стягнення з останнього аліментів в розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по день її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак цей судовий наказ боржником ОСОБА_2 був знищений шляхом спалювання, у зв`язку з чим заявниця (стягувач) просить суд видати їй дублікат вказаного судового наказу.

Суд, розглянувши зазначену заяву, прийшов до наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст.129 Конституції України).

Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у ст.18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) (п.40), від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як встановлено ч.3 ст.431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд, розглянувши заяву стягувача ОСОБА_1 про видачу дубліката судового наказу, враховуючи, що стягувач звернулася із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (судовий наказ від 30.12.2022р. по вказаній справі підлягає пред`явленню до виконання: в частині стягнення аліментів на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по день її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; в частині стягнення аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ), дійшов висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.129-1 Конституції України, ч.2 ст.258, ст.260, ч.3 ст.431, п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , дублікат судового наказу, виданого Савранським районним судом Одеської області 30.12.2022р. по справі №512/697/22 за її заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (ч.1 ст.354, ст.355, п.17.4 Перехідних положень ЦПК України).

СУДДЯ (підпис)

Суддя Савранського районного

суду Одеської області Бростовська Н.О.