ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/5876/23
Номер провадження 22-ц/818/271/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника відповідачки адвоката Приблуда Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року в складі судді Тимош О.М. у справі № 643/5876/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Радченко Євген Вікторович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому з урахуванням уточнень просив у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на грошові кошти у розмірі частини суми 400 000,00 грн та 3000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2023 року становить 109 705,80 грн, що у загальній сумі складає 509 800,00 грн, визнання за ним право особистої приватної власності на перстень чоловічій золотий 585 проби з трьома чорними каміннями-вставками вагою 12,00 г, зобов`язання повернути ОСОБА_2 зазначений перстень.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2023 року відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання на 13 вересня 2023 року на 10 годину 30 хвилин.

14 серпня 2023 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Приблуду Євгена Вікторовича, подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 в якому просила виділити та визначити за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя частину майна, а саме: трикімнатної квартири загальною площею 70,4 кв. м (житлова 40,2 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 , що придбана ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, серія та номер: реєстраційний № 118, виданий 22 лютого 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Підготовче провадження по страві закрито та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 13 листопада 2023 року на 11 годину 00 хвилин.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спільний розгляд позовів є не доцільним, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, розгляд зустрічної позовної заяви має розглядатися за правилами виключної підсудності Київським районним судом м. Харкова, а тому зустрічний позов не підлягає прийняттю до спільного розгляду з первісним позовом. Крім того, в підготовчому засіданні вирішено питання про всі процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Приблуду Є.В., подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у прийнятті зустрічної позовної заяви скасувати, ухвалити нове судове рішення яким прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та справу направити до суду першої інстанції для подовження розгляду.

Мотивуючи апеляційну скаргу зазначив, що представник позивача у підготовчому судовому засіданні проти прийняття зустрічного позову до розгляду з первісним позовом не заперечував. Крім того, відповідач правильно визначився з територіальною підсудністю розгляду зустрічного позову. Також, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 15 лютого 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_2 отримав 07 лютого 2024 року (а.с.78), передана телефонограма (а.с.72).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасника справи, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки адвоката Приблуда Є. В., який підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подовження розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Вирішуючи питання про відмову у прийнятті зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спільний розгляд позовів є не доцільним, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, розгляд зустрічної позовної заяви має розглядатися за правилами виключної підсудності Київським районним судом м. Харкова, а тому зустрічний позов не підлягає прийняттю до спільного розгляду з первісним позовом.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Згідно з частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом.

За приписами частини 2 статті 193 ЦПК України умовами прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Статтею 193 ЦПК України передбачено, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень, при цьому, сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Так, суд при вирішенні питання щодо прийняття до розгляду зустрічного позову повинен виходити з того, що наявність підстав, передбачених законом як умови прийняття зустрічного позову, свідчать про наявність певного зв`язку між первісною і зустрічною вимогами. Відсутність такого зв`язку не виправдала б можливість спільного розгляду цих вимог в одному процесі.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Отже, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову, шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Таким чином, суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним.

Предметом спору у цій справі є поділ майна набутого подружжям за час шлюбу.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Зважаючи на те, що обидва позови взаємопов`язані, оскільки виникають з одних правовідносин щодо поділу майна подружжя (сімейних правовідносин), спільний їх розгляд є доцільним, так як при вирішенні спору про поділ майна подружжя суди мають встановити обсяг спільно нажитого майна, тому висновок суду про повернення зустрічної позовної заяви позивачу є помилковим.

Суттєвим при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову у цій справі є те, що позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 є взаємопов`язаними, виникають з одних правовідносин, а тому посилання суду на те, що предмет зустрічного позову за його об`єктним складом виключає таку обов`язкову ознаку прийняття зустрічного позову, як можливість виключення у разі задоволення такого позову повного або часткового задоволення первісного позову, є необґрунтованим.

Посилання суду першої інстанції на те, що розгляд зустрічної позовної заяви має розглядатися за правилами виключної підсудності Київським районним судом м. Харкова є безпідставними, оскільки самі по собі такі обставини не можуть бути підставою для повернення зустрічної позовної заяви.

Таким чином, первісний та зустрічний позов є взаємопов`язаними між собою і їх спільний розгляд сприятиме правильному вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до статті 379 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваної ухвали в частині відмови у прийнятті та поверненні зустрічної позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладені обставини справи ухвала Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року підлягає скасуванню в частині відмови у прийнятті та поверненні зустрічної позовної заяви з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2023 року в частині відмови у прийнятті та поверненні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина