Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2024Справа №607/22896/23 Провадження №2/607/751/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білецької сільської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білецької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що будинок АДРЕСА_1 , мав статус колгоспного двору, в якому станом на 15 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані три члени колгоспного двору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 .

Після їх смерті відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 112 ЦК УPCP 1963 року передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.

Таким чином, померлим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 належить по 1/3 частині в будинку як членам колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину (1/3 частину будинку) прийняла її дочка ОСОБА_4 згідно п. 1 ч. 1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), однак належним чином не оформила свої спадкові права.

За життя, 10 грудня 2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 спадщину (2/3 частки будинку) прийняв батько позивача - ОСОБА_5 , подавши відповідну заяву про прийняття спадщини нотаріусу, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 262/2014, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою. Проте свої спадкові права ОСОБА_5 не оформив.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли позивач ОСОБА_1 , а також відповідачка ОСОБА_2 , згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України як особи, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 270/2021, яка знаходиться в провадженні Тернопільської районної державної нотаріальної контори.

Спадкоємці домовилися, що належний ОСОБА_5 будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями і спорудами, успадковує ОСОБА_1 , в зв`язку з чим позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 23 листопада 2022 року за реєстровим № 606 укладено договір про поділ спадкового майна, згідно якого будинок переходить позивачу.

Для оформлення спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 позивач звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, проте отримав відмову через відсутність правовстановлюючого документа.

З огляду на вказане, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 23 листопада 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/22896/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 21 грудня 2023 року, залучено до участі у справі у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільську районну державну нотаріальну контору та витребувано від третьої особи належним чином засвідчені копії матеріалів спадкових справ: № 270/2021, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ; № 262/2014, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28 грудня 2023 року судом зареєстровано лист Тернопільської районної державної нотаріальної контори, яка на виконання ухвали суду від 21 грудня 2023 року надала копію матеріалів спадкових справ № 270/2021, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ; № 262/2014, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 18 січня 2024 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача, адвокат Семененко С. М. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Білецької сільської ради у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності не надсилала.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, у якому просив справу розглядати без його присутності; щодо вирішення справи покладається на думку суду.

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

30 червня 2021 року старостою села Ігровиця П. М. Винницьким видано довідку № 313, згідно якої, станом на 15 квітня 1991 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 , числиться колгоспним двором за головою двору ОСОБА_4 , 1934 року народження; матір`ю ОСОБА_3 , 1910 року народження; племінником ОСОБА_5 , 1967 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 09 червня 1993 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

14 листопада 2023 року старостою села Ігровиця П. М. Винницьким видано довідку № 308, згідно якої ОСОБА_3 на час смерті була зареєстрована та проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 . У вищевказаному житловому будинку разом з померлою ОСОБА_3 на час її смерті були зареєстровані та проживали: дочка ОСОБА_4 , 1934 року народження, внук ОСОБА_5 , 1967 року народження, правнучка ОСОБА_6 , 1991 року народження; невістка ОСОБА_7 , 1971 року народження.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 26 квітня 1978 року Тернопільським р/в ЗАГС, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у сім`ї ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем сільської ради О. З. Мокрицькою 10 грудня 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 122, в якому житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 79 років померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 14 січня 2014 року Ігровицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

14 листопада 2023 року старостою села Ігровиця П. М. Винницьким видано довідку № 307, згідно якої ОСОБА_4 на час смерті була зареєстрована та проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 . У вищевказаному житловому будинку разом з померлою ОСОБА_4 на час її смерті були зареєстровані та проживали: внук ОСОБА_5 , 1967 року народження, правнучка ОСОБА_6 , 1991 року народження; невістка ОСОБА_7 , 1971 року народження, правнук ОСОБА_1 , 2002 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 53 років помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 11 травня 2021 року Виконавчим комітетом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області України.

14 червня 2021 року старостою села Ігровиця П. М. Винницьким видано довідку № 301, згідно якої ОСОБА_5 на час смерті був зареєстрований та проживав в житловому будинку по АДРЕСА_1 . У вищевказаному житловому будинку разом з померлим ОСОБА_5 на час його смерті були зареєстровані та проживали: колишня дружина ОСОБА_7 , 1971 року народження, дочка ОСОБА_2 , 1991 року народження, син - ОСОБА_1 , 2002 року народження.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 01 березня 2002 року Ігровицькою сільською Радою Тернопільського району, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого 11 січня 1992 року Ігровицькою сільською Радою Тернопільського району, ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

14 липня 2015 року ОСОБА_10 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 . Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_11 , що вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого 14 липня 2015 року Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області України.

27 липня 2021 року на замовлення ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 130,4 кв. м., житловою площею 58,6 кв. м.

23 листопада 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про поділ спадщини, зареєстрований в реєстрі за № 606, посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В. Ю. Зі змісту договору, вбачається, що договір про поділ спадщини укладено в рамках спадкової справи № 270/2021, заведеної в Тернопільській районній державній нотаріальній конторі, по якому ОСОБА_1 переходить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та земельна ділянка для ведення товарного сільського виробництва, площею 2,5272 га., яка розташована на території Ігровиціької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Для оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, проте отримав відмову № 2266/02-31 від 09 листопада 2023 року. У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 270/2021, після смерті ОСОБА_5 , за заявою сина померлого ОСОБА_1 , про відмову від прийняття спадщини за заповітом, але прийняття спадщини за законом, та дочки померлого - ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини за заповітом, але прийняття спадщини за законом. Інші спадкоємці не зверталися. Згідно матеріалів спадкової справи 23 листопада 2022 року за реєстровим № 606 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ спадщини, згідно якого вищевказана частка житлового будинку АДРЕСА_1 переходить сину померлого - ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 претендує на оформлення житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , частка якого належала померлому особисто, а частка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем за заповітом якої був ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (заповіт посвідчений Ігровицькою сільською радою 10 грудня 2013 року за реєстром № 122); а частка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої була її дочка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

Відповідно до вимог ст. 346 Цивільного Кодексу України смерть власника є підставою для припинення права власності, а також відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21 лютого 2005 року: у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення власності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Згідно висновку про ринкову вартість житлового будинку з господарськими будівлями, об`єкту житлової нерухомості що належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 - 1/3, ОСОБА_3 - 1/3, ОСОБА_4 - 1/3, вартість житлового будинку з господарськими будівлями, об`єкту житлової нерухомості станом на 15 листопада 2023 року складає 100 232 гривень.

28 грудня 2023 року на запит суду від Тернопільської районної державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли матеріали спадкової справи № 270/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Окрім наданих позивачем документів, із матеріалів спадкових справ встановлено, що 16 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняті спадщини за заповітом та про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_5 .

З інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 65206511 виданої 16 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 складено два заповіти які зареєстровані за № 60716020 та № 60716065. Спадкоємцями згідно заповітів є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно інформації Державного нотаріального архіву Тернопільської області № 204/0121 від 24 лютого 2022 року, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 в 19932004 роках не заводилася.

03 червня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після тітки ОСОБА_4 .

З інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 3755850 виданої 05 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 складено два заповіти які є чинними та зареєстровані за № 50389669 та № 55510611. Спадкоємцями згідно заповітів є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить до наступного висновку.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Абзацами 23 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що: «Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі № 24753/0/413 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлює, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Таким чином, до відносин щодо прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом.

Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, серед іншого, діти і дружина померлого.

Частина 1 статті 548 ЦК УРСР встановлює, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Пунктом 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР встановлює, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у редакції чинній на момент виникнення відносин спадкування після ОСОБА_3 , у пункті 113 встановлюється, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, серед іншого, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

Відповідно до частини 2 статті 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла: її донька ОСОБА_4 , оскільки вона на момент смерті проживала та була зареєстрована разом з спадкодавцем. ОСОБА_4 отримала частку у розмірі 1/3 майна, що належало спадкодавцю.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1262 ЦК України встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частина 3 цієї статті визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Стаття 1296 ЦК України встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 спадщину прийняв її племінник ОСОБА_5 , оскільки в його користь був складений заповіт та він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частка у житловому будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_4 , в тому числі і ту, яку вона успадкувала, але на яке за життя не встигла оформити документів, перейшло до її племінника ОСОБА_5 в повному обсязі.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки проживали та була зареєстровані з ним на момент смерті, а також подали заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом та прийняття спадщини за законом. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ спадщини, згідно якого житловий будинок АДРЕСА_1 переходить сину померлого - ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частини 3 статті 5 Цивільного кодексу України 2004 року, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. В постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року також вказується, що до правовідносин, що виникли раніше набуття чинності Законом УРСР «Про власність» застосовується діюче на той час законодавство. Таким чином, набуття ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами регулюється положеннями ЦК УРСР 1963 року про набуття права власності на колгоспний двір.

Згідно з частиною 1 статті 120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до частини 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року двір колгоспний, членами двору були: головою двору ОСОБА_4 1934 року народження; мати ОСОБА_3 , 1910 року народження; племінник ОСОБА_5 , 1967 року народження, що підтверджується довідкою №313 старости села Ігровиця виданою 30 червня 2021 року.

Таким чином, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 мали ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 в рівних частках, тобто по 1/3.

Після смерті ОСОБА_3 право на її частку у нерухомому майні будівлях та спорудах за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло до її спадкоємця першої черги: доньки ОСОБА_4 , вона успадкувала 1/3 частки.

Після смерті ОСОБА_4 успадкована нею 1/3 вищезазначеної частки та її 1/3 будинковолодіння перейшла в порядку спадкування за заповітом до племінника ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 враховуючи власну частку та частки, успадковані після ОСОБА_4 був одноособовим власником нерухомого майна будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 .

Отож, після смерті ОСОБА_5 його син ОСОБА_1 успадкував будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, ОСОБА_1 не може оформити своїх спадкових прав через те, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння за вищевказаною адресою, а тому він звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно, оскільки нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного. Пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття сторонами по справі та спадкодавцем у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Померла ОСОБА_4 була головою колгоспного двору, однак інформація про отримання нею свідоцтва на право особистої власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня. Право ОСОБА_1 не це спадкове майно не визнається, а тому є підстави для застосування ст. 392 ЦК України до виниклих між сторонами правовідносин.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з тим, що позивач не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

Білецька сільська рада, , адреса місцезнаходження: вул. Молодіжна, буд. 19, с. Біла Тернопільського рну Тернопільської обл., 47707;

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, , адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, буд. 27, м. Тернопіль, 46003.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.