Провадження № 22-ц/801/335/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т. П. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін,

у цивільній справі № 127/26370/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 , про скасування типового договору про надання послуг з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року,

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»), в якому просила скасувати типовий договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року на підставі положень ст. 663, 634 ЦК України.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з чоловіком більше чотирьох років проживає у м. Миколаєві, однак їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Ця квартира з 08 серпня 2007 року від`єднана від системи централізованого теплопостачання та в ній встановлено індивідуальне (автономне) теплопостачання. У зв`язку з цим у неї та її чоловіка не було жодного наміру укладати договір із відповідачем. В той же час відповідач, звертаючись до суду про видачу судового наказу, надав типовий договір про надання послуг з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року, який укладений усупереч її волі та її чоловіка, чим порушено ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Позивачка вважає, що вказаний договір підлягає скасуванню, так як він укладений в односторонню порядку без підпису другої сторони. Ні вона, ні її чоловік до відповідача не зверталися із заявою про укладення договору, чим порушені вимоги ч. 1 ст. 633 ЦК України, також не укладався договір приєднання. Вона зверталась до відповідача з вимогою про демонтування системи, яка проходить через її квартиру, однак відповіді так і не отримала. Також зазначає, що послуги відповідача є сумнівними, а виданий судовий наказ був скасований ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2023 року. На думку позивача, дії відповідача суперечать нормам закону та порушують її права, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом (а.с.42-45).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що укладення типового договору не суперечать вимогам ст. 633, 634 ЦК України та відповідає положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто наявність договірних відносин та відповідно обов`язок щодо сплати за послуги з опалення місць загального користування споживачам, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, відповідачем не було направлено копії відзиву та доданих до нього документів на адресу позивача та третьої особи по справі. У зв`язку з чим позивач не змогла скористатися своїм правом надати відповідь на відзив, як це передбачено ст. 179 ЦПК України. Третя особа по справі також не змогла скористатись своїм правом, що визначено ч. 1 ст. 181 ЦПК України, та надати пояснення із врахуванням позову, відзиву, та відповіді на відзив. Зауважує, що посилання в рішенні суду на те, що позивач своїм правом на відповідь на відзив не скористалася є необґрунтованим та безпідставним.

Зауважує, що відповідач надав ряд рішень Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.12.2020 № 2634 та від 21.07.2022 № 1447 про підключення житлового будинку АДРЕСА_2 , але чомусь ним не було надано інформації про те, що у 2007 році рішенням цього ж виконавчого комітету квартира АДРЕСА_3 була від тепломережі від`єднано, де представлений Акт в матеріалах справи, який підписаний відповідачем. На думку позивача, відповідач не ставив питання перед Виконавчим комітетом Вінницької міської ради, як діяти із відключеною квартирою АДРЕСА_1 . Тому вважає, що відповідачем не надано підтвердження про скасування рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради щодо відключення від тепломережі квартири АДРЕСА_3 та підключення її знову. Також вказує на ті обставини, що приведені норми права застосовуються до мешканців будинку, які підключені до тепломережі, а не в примусовому порядку до всіх. Звертає увагу на ст. 22 Конституції України, а саме щодо прийняття нових законів та підзаконних актів, які погіршують становище осіб, то діють норми старої редакції, про що було зазначено в позовній заяві від 18.09.2023. Посилання в рішенні суду на небажання підписувати мешканцями квартири АДРЕСА_3 договорів є законним та обґрунтованим, так як мешканці зазначеної квартири за оплату були від`єднані від тепломережі, самостійно експлуатують свою мережу та оплачували ремонти своєї мережі, і відповідач ніякого відношення до цього немає. Зазначає, що у позовній заяві вона посилається на пункт 2.2.5 Статуту КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» (в редакції 24.12.2021 та 25.11.2022), де чітко вказано кого обслуговує це підприємство - «для споживачів, що підключені до теплових мереж підприємства». Отже вважає, що через квартиру АДРЕСА_3 проходить вказана мережа як транзит, та як наслідок не відбувається витрачання теплової енергії.

КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» не скористалось своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Так, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 24 січня 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Судом під час розгляду справи встановлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» згідно з рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08 червня 2006 року №1312, яке є в загальному доступі, є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених Правилами надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року №830, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Підприємство забезпечує будинок АДРЕСА_2 послугами з централізованого теплопостачання, що підтверджується, зокрема рішеннями Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 грудня 2020 року №2634 та від 21 липня 2022 року №1447, які є в загальному доступі.

Позивачка ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , що не заперечується сторонами, а також підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.7).

Квартира АДРЕСА_1 від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення, що підтверджується копією витягу з протоколу №14 від 31 липня 2007 року засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з питань від`єднання споживачів від мереж ЦО і ГВП Управління розвитку споживчого ринку та послуг Вінницької міської ради від 01 серпня 2007 року, робочим проектом ТОВ «Водолій Енергосервіс» серії АБ №107322 від 01 березня 2006 року, робочим проектом газопостачання ВАТ «Вінницягаз», актом про від`єднання квартири від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП від 31 липня 2007 року (а.с.10-12).

Як слідує з оборотної відомості за період з листопада 2019 року по вересень 2022 року за особовим рахунком № НОМЕР_2 АДРЕСА_4 відповідач здійснює нарахування за послугу з опалення (а.с.49).

15 жовтня 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області був винесений судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2019 року по 31 серпня 2022 року в сумі 2 545,99 грн та 3% річних в сумі 2,13 грн, який надалі був скасований ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2023 року в справі № 127/23534/22.

ОСОБА_1 зверталась до відповідача з листом-вимогою в якій просила скасувати типовий індивідуальний договір про надання послуги постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року, демонтувати труби та інше обладнання з її квартири, нарахувати її кошти за підігрів, фарбування та зберігання труб в належному стані, а також публічно вибачитись перед нею та її чоловіком (а.с.19-20).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що укладення типового договору не суперечать вимогам ст. 633, 634 ЦК України та відповідає положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому доводи позивача є необґрунтованими. При цьому судом взято до уваги, що квартира АДРЕСА_1 від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення. Разом з тим, вказана обставина не виключає існування договірних відносин між сторонами та не звільняє від обов`язку визначено чинним законодавством на укладення договору.

Такий висновок суду є правильним, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач (індивідуальний) фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать - житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах; договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Відповідно до статті 7 цього закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Порядок укладення таких договорів, передбачений статтею 13 вказаного закону.

Так, відповідно до пункту 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Відповідач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» запропонувало населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, опублікувавши текст на веб-сайті підприємства. Доступ до веб-сайту підприємства є відкритим. Інформації, що мешканці будинку АДРЕСА_2 у визначений законом строк вибрали модель організації договірних відносин матеріали справи не містять. Тобто з 01 листопада 2021 року почав діяти, зокрема Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, укладений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» в редакції постанови від 08 вересня 2021 року №1022.

За встановлених обставин, суд правильно виходив з того, що за відсутності відомостей, які свідчать про те, що співвласники багатоквартирного будинку, де мешкає позивач, прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги, а тому між сторонами справи укладений договір та відповідно з 1 листопада 2021 року між ними існують правовідносини врегульовані цим Типовим договором.

Укладення цього договору не суперечать вимогам статтей 633, 634 ЦК України та відповідає положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Як встановлено судом першої інстанції, квартира АДРЕСА_1 від`єднана від системи централізованого теплопостачання та обладнана автономною системою опалення.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вказана обставина не виключає існування договірних відносин між сторонами та не звільняє від обов`язку визначеного чинним законодавством на укладення договору.

Відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022) відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.

Аналогічні положення містить і Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії.

Згідно з п.п. 11 п. 41 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Відповідно до абз. 4 пунктом 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Згідно з пунктом 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 року № 1022), споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 року за №1502/32954, затверджена Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлено порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ 3 Методики), а також порядок визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (розділ 5 Методики).

Згідно пункту 12 розділу IV вказаної Методики, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач забезпечує будинок АДРЕСА_2 послугами з централізованого теплопостачання в цілому, що підтверджується, зокрема рішеннями Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10 грудня 2020 року №2634 та від 21 липня 2022 року №1447, які перебувають в загальному доступі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції, ураховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що наявність договірних відносин та відповідно обов`язок щодо сплати за послуги з опалення місць загального користування споживачам, які відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року в справі № 311/3498/18, які взяті судом першої інстанції до уваги.

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції, встановивши відсутність передбаченого чинним законодавством такого способу захисту права та інтересу, як скасування типового договору, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та вплинули на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

В матеріалах справи наявні докази вручення позивачу та третій особі копій відзиву КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на позовну заяву, що не позбавило їх права надати відповідь на відзив, як це передбачено статтею 179 ЦПК України (а.с.65-67).

Крім того, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 надав до суду письмові пояснення, які є аналогічними обставинам викладених позивачем у позовні заяві (а.с.68-70).

При цьому твердження позивача про те, що приведені у рішенні суду норми права можуть застосовуватись тільки до мешканців будинку, які підключені до тепломережі, відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Ураховуючи чітке визначення чинним законодавством України порядку укладення публічних договорів приєднання на постачання теплової енергії постачальником універсальних послуг, те, що в діях відповідача не убачається порушення чи невідповідність дій цьому порядку, слід визнати, що оскаржуване рішення суду першої інстанції на задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 скасуванню не підлягає.

Отже колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до статті 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник