Справа № 567/93/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

з участю

позивачки ОСОБА_1

представників позивачки - адвокатів Януля В.С., Януль-Сидорчук Х.В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Романової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на 1/2 частку в будинковолодінні

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями, придбаному за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 16.09.2009 спільною власністю подружжя та поділ майна.

Зазначає, що з грудня 2008 року по 04.12.2009 проживала однією сім`єю, не перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 (з 04.12.2009 по 04.06.2021 перебували в шлюбі) в квартирі її матері ОСОБА_3 , що в АДРЕСА_1 , де з ними проживали її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а з 10.12.2010 їх спільний син ОСОБА_6 , та вирішили з відповідачем побудувати будинок для своєї родини і з весни 2009 року розпочали пошук земельної ділянки в с.Вельбівно Острозького району та с.Кривин Славутського району, а 16.09.2009 спільно вклали кошти та придбали старий житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_2 з розрахунком на те, щоб побудувати на земельній ділянці новий житловий будинок.

Вказує на те, що ОСОБА_2 оформив будинок на себе, мотивуючи це майбутніми незручностями з переоформленням документів, в разі оформлення купівлі на них двох. При цьому, будинок придбавався з розрахунку того, що в подальшому Вельбівненська сільська рада Острозького району Рівненської області виділить земельну ділянку для будівництва нового житлового будинку.

Посилаючись на те, що майно, набуте чоловіком і жінкою, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, набуте за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними, просить суд визнати житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_2 , придбаний за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 16.09.2009 спільною власністю подружжя і визнати за собою та ОСОБА_2 в рівних частках, по 1/2 за кожним, право власності на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями.

Ухвалою суду від 19.01.2023 було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження.

Ухвалами суду було задоволено клопотання сторін та викликано в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 .

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято відмову позивачки від допиту свідка ОСОБА_8 , зважаючи на те, що відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідач позов не визнав, вказуючи на те, що з грудня 2008 року з позивачкою та її дітьми однією сім`єю не проживав, оскільки в 2008 році ще перебував в шлюбі та не мав жодного бажання утворити нову сім`ю, в якій були б діти від попереднього шлюбу, а в період з 2009 року до укладення шлюбу з позивачкою проживав у своєї сестри, своєї матері, користувався квартирою друзів.

Зазначив, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями ним було придбано за власні кошти.

Долучення позивачкою, в якості доказів у справі, значної кількості світлин пояснює сумісним проводженням часу з позивачкою, зазначаючи про те, що вона не надала жодних належних і допустимих доказів їх спільного проживання та ведення ними спільного господарства в період з грудня 2008 року по 16.09.2009.

В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали з підстав та доводів, наведених в позовній заяві.

Позивачка додатково пояснила, що з початку серпня 2008 року вона та відповідач стали зустрічатися, а з 12 чи 13 грудня цього ж року відповідач став проживати однією сім`єю з нею та двома її дітьми в квартирі її матері ОСОБА_3 , що в АДРЕСА_1 , оскільки на той час він перестав проживати з попередньою дружиною, а квартиру, де вони проживали, залишив для дочки від попереднього шлюбу.

В подальшому вони за спільні кошти в розмірі 6000 доларів США, 3000 доларів США з яких внесла вона, оскільки мали спільні плани щодо будівництва житлового будинку, купили старий житловий будинок з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_2 , а в подальшому, в період шлюбу, приватизували земельну ділянку, яка на даний час є їх спільною сумісною власністю, де побудували новий житловий будинок. Зазначила, що пропозиція придбати зазначений житловий будинок за спільні кошти виходила саме від відповідача. Пояснила, що кошти на придбання будинку вона мала, оскільки її мати працювала в Італії і систематично пересилала їй гроші, в тому числі на її банківський рахунок, та в той же час вона працювала вчителем у ЗОШ №2 м.Нетішина та консультантом в ТОВ «Євролайф Україна». Пояснила, що раніше мріяла про купівлю автомобіля, але витратила кошти на купівлю житлового будинку в с.Вельбівно.

Зазначила, що вона та відповідач разом мали їхати до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу, однак відповідач самостійно змінив час укладення договору, що не дозволяло їй поїхати разом з ним, оскільки в той час вона перебувала на роботі в школі.

Відповідач додатково пояснив, що попередній шлюб ним було розірвано лише в середині січня 2009 року, а до укладення шлюбу з позивачкою він з нею однією сім`єю не проживав, а лише час від часу зустрічався, в тому числі в колі спільних знайомих.

Фактично попередні шлюбні відносини ним було розірвано в грудні 2008 року, після чого він став проживати в своєї сестри ОСОБА_14 , в подальшому декілька місяців знімав житло, а в подальшому знову перейшов проживати до сестри, а потім знову знімав житло.

Зазначив, що позивачку знав з 1993-1994 років, а в 2009 році між ними зав`язались романтичні стосунки та в листопаді 2009 року вони стали проживати разом однією сім`єю.

Стверджує, що спірний житловий будинок придбав за власні кошти, які отримав в якості заробітної плати з 23.04.2009 в середньому по 3500 грн. на місяць, працюючи майстром, а в подальшому начальником дільниці у ВП «Хмельницька АЕС».

Зазначає, що в розмові позивачки з ОСОБА_12 участі не приймав, в 2009 році на роботу виходив біля 06 год. 40 хв. і перебував там до 17 чи 16 години, зранку сусідів біля будинку не зустрічав, в новорічну ніч 01.01.2009 він до позивачки заходив разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , однак пішов звідти разом з ними, не пам`ятає, щоб в 2009 році бачив в квартирі позивачки ОСОБА_10 та до часу реєстрації шлюбу декілька разів залишався ночувати в квартирі позивачки і на святкуванні дня народження позивачки в 2008 році, де він також перебував, ніхто не оголошував, що він є чоловіком позивачки, як сім`я вони стали проживати з кінця жовтня - початку листопада 2009 року.

Стверджує, що познайомив позивачку зі своїми батьками на весіллі своєї племінниці, яке мало місце в серпні-вересні 2009 року, куди запросив позивачку.

З приводу наданих позивачкою світлин, які виконані в квартирі позивачки пояснив, що робили їх сини позивачки, а на відпочинок на Шацькі озера він їздив на запрошення позивачки.

Підтвердив надані позивачкою світлини, зазначивши, що на той час вони спільно не проживали, але спільно відвідували друзів.

Його заробітна плата на той час становила біля 7000 грн., а позивачка працювала вчителем і її заробітна плата була значно меншою.

Підтвердив, що в рахунок аліментних зобов`язань від попереднього шлюбу, передав право власності на квартиру, де проживав у шлюбі, для дочки та колишньої дружини.

Зазначив, що для придбання спірного житлового будинку зняв свої власні кошти, які отримав в якості заробітної плати, з банківського рахунку і не пам`ятає чи під час попередніх домовленостей з продавцем спірного будинку була присутня позивачка.

Заперечує надання йому позивачкою грошових коштів, які дорівнюють 50% вартості спірного майна, зазначаючи, що позивачка не надала суду доказів передання йому таких коштів.

Суд, вислухавши позивачку та відповідача і їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Правовою підставою свого позову позивачка зазначає ст.74 СК України, якою визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя).

Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки подружжя.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В судовому засіданні учасники справи визнають, що станом на грудень 2008 року та з 01.01.2009 по 04.12.2009 позивачка в шлюбі не перебувала, а тому при вирішенні справи суд виходить з того, що ця обставина на підставі ч.1 ст.82 СК України не підлягає доказуванню.

В той же час, відповідач не визнає, що станом на грудень 2008 року та по 17.01.2009 він не перебував у шлюбі.

З паспорта серії НА 249845 на ім`я ОСОБА_2 встановлено, що його шлюб з ОСОБА_18 було розірвано 17.01.2009, що вказує на те, що в період грудня 2008 року та з 01.01.2009 по 17.01.2009 на його правовідносини з ОСОБА_19 ніяк не могли розповсюджуватися положення ст.74 СК України щодо майна спільної сумісної власності, оскільки в той час відповідач перебував у шлюбі.

З договору купівлі-продажу будинку житлового з надвірними будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Бернацькою І.М. вбачається, що за цим договором 16.09.2009 ОСОБА_20 продав, а ОСОБА_2 прийняв житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_2 . При цьому, покупець стверджував, що є неодружений, в зареєстрованому шлюбі не перебуває, однією сім`єю без укладення шлюбу ні з ким не проживає, а грошові кошти в сумі 12227 грн., за які купується будинок з надвірними будівлями не є спільною сумісною власністю.

Відповідно до договорів про відкриття та обслуговування поточного рахунку в іноземній валюті встановлено, що позивачка (на той час ОСОБА_21 ) у відділенні Промінвестбанку в м.Славута Хмельницької області відкрила рахунки в іноземній валюті євро та доларах США для зберігання грошових коштів та здійснення поточних операцій, визначених чинним законодавством України, а з виписки операцій від 05.07.2021 встановлено систематичне зарахування коштів у валюті Євро з 23.08.2002, зняття коштів ОСОБА_21 , в тому числі видачу коштів в сумі 4985 Євро 07.07.2009.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що станом на 16.09.2009 позивачка володіла грошовими коштами, достатніми для придбання житлового будинку з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_2 .

З виписок АТ КБ «ПриватБанк» по рахунках ОСОБА_2 встановлено, що в період після розірвання шлюбу з ОСОБА_18 і до укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку він отримав в якості заробітної плати 51067,78 грн. (після вирахування податків), отримав в банку готівкові кошти зі свого зарплатного рахунку на суму 52020 грн. та його середньомісячна заробітна плата за 7 місяців становила 6612,47 грн. (після вирахування податків).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що станом на 16.09.2009 відповідач володів грошовими коштами, достатніми для придбання житлового будинку з надвірними будівлями, що в АДРЕСА_2 .

При цьому, при вирішенні спору суд виходить з ціни продажу, яка зазначена в договорі купівлі-продажу та становила 12227 грн.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 встановлено, що позивачка (до реєстрації шлюбу ОСОБА_22 ) та відповідач зареєстрували шлюб 04.12.2009, а відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що 10.12.2010 у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_6 .

Рішенням №669 від 05.02.2010 Вельбівненська сільська рада Острозького району надала дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого господарства за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення в АДРЕСА_2 , та в подальшому на підставі рішення Вельбівненської сільської ради №109 від 15.04.2011 йому зазначену земельну ділянку, площею 0,25 га, було передано в приватну власність.

Відповідно до Закону «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011, статтю 61 СК України доповнено частиною 5, за якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя стало житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Вказана норма набула чинності з 08.02.2011 та була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012, який набрав чинності 13.06.2012. Натомість ст.57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України, правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому, в період з 08.02.2011 до 12.06.2012 включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя.

Земельна ділянка площею 0,25 га (кадастровий номер :01:001:0125), яка розташована в АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд була отримана відповідачем в порядку приватизації на підставі рішення Вельбівненської сільської ради Острозького району від 15.04.2011, тобто в період дії закону, яким такого роду земельні ділянки визнавалися спільною сумісною власністю подружжя.

За рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.08.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Як вже зазначалось, відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки подружжя.

Факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_23 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу однією сім`єю, пов`язаність їх спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, починаючи з 18.01.2009 по 04.12.2009, тобто до реєстрації їх шлюбу, підтверджується зібраним по справі доказами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що станом на 2008-2009 роки проживала в одному під`їзді житлового будинку з позивачкою, і оскільки вони є кумами, то часто заходила до її квартири, а її син майже кожен день був в квартирі позивачки з її дітьми. Коли вона приходила забирати сина, то бачила, що в квартирі перебував ОСОБА_2 , який проживав з позивачкою однією сім`єю та при цьому займався хатніми справами, готував їжу разом з позивачкою, оскільки між ними були сімейні стосунки.

При цьому, ОСОБА_2 перебуваючи в квартирі позивачки, був в домашньому одязі, а також кожного ранку, коли біля 7 год. йшла на роботу, то вона зустрічала його в під`їзді будинку, де вона проживала, коли він йшов на роботу з квартири, належної ОСОБА_1 .

Зазначила, що під час святкування нового 2009 та 2010 років ОСОБА_2 та ОСОБА_1 святкували їх разом з дітьми, в квартирі, належній ОСОБА_1 .

Також їй відомо, що ще до укладення шлюбу вони купили земельну ділянку в с.Вельбівно, щоб будувати там житловий будинок.

Пояснила, що їй відомо, що у позивачки були кошти, які вона збирала для придбання автомобіля, але за які саме кошти було придбано земельну ділянку в с.Вельбівно їй не відомо.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що станом на 2008 рік її чоловік та відповідач були знайомими по роботі і їй відомо, що в 2008 році відповідач та ОСОБА_1 почали разом проживати, а в 2009 році уклали шлюб.

Зазначене їй відомо, оскільки їх сім`ї в той час дружили і часто бували в гостях один в одного. Зокрема, 01.01.2009 під час перебування в гостях вони жартуючи обговорювали те, що позивачці та відповідачу варто вже укласти шлюб і на той час в квартирі позивачки вже висів великий спільний портрет позивачки і відповідача.

В подальшому її сім`я часто проводила час з сім`єю позивачки та відповідача та по них було видно, що вони кохають один одного, обоє визнавали, що спільно проживають, ОСОБА_2 давав для позивачки гроші та при цьому вона була свідком і того, як відповідач в квартирі позивачки готував їжу, піклувався про дітей позивачки.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що була на святкуванні дня народження позивачки в листопаді 2008 року і там позивачка їм представила ОСОБА_2 , зазначивши, що вони вирішили проживати разом.

Після святкування дня народження вони ходили в квартиру ОСОБА_1 та при цьому, коли вони розходились, то ОСОБА_2 залишився в квартирі.

Також їй відомо, що ще до укладення шлюбу вони за спільні кошти придбали житловий будинок в с.Вельбівно, який спільно обирали, при цьому позивачка мала намір придбати автомобіль, але вклала гроші в купівлю зазначеного житлового будинку. На кого було оформлено цю купівлю їй ніхто не розповідав.

Про те, що вони проживають як одна сім`я їй розповідала ОСОБА_1 , при цьому ОСОБА_2 цього не заперечував.

Зазначила, що постійно була в курсі їх справ, оскільки часто спілкувалась, в тому числі по телефону, з позивачкою.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що на святкуванні дня народження ОСОБА_1 в 2008 році познайомилась з ОСОБА_2 та при цьому позивачка представляла його як свого чоловіка.

Після святкування дня народження вони ходили в квартиру ОСОБА_1 та при цьому, коли вони розходились, то ОСОБА_2 залишився в квартирі.

Наступного дня вона знову заходила до квартири ОСОБА_1 і там вже перебував ОСОБА_2 , який поводив себе, як господар, а саме хазяйнував в квартирі та пригощав гостей.

З того часу вона часто бачила їх разом. В 2009 році вона після 19 год. постійно бачила відповідача в квартирі ОСОБА_1 , бачила там його речі, бачила, що йому було відомо де лежать побутові речі в квартирі та при цьому він з позивачкою турбувались один про одного, були пов`язані спільним побутом і ОСОБА_2 сам визнавав, що вони є однією сім`єю.

Зі слів позивачки їй стало відомо, що вони мали намір придбати земельну ділянку в с.Вельбівно, щоб побудувати там житловий будинок та при цьому ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 вкласти в цю купівлю спільно кошти.

Сестра відповідача ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що ще під час першого шлюбу брат вирішив будувати житловий будинок і шукав для цього земельну ділянку, але в кінці 2008 року вони вирішили розірвати шлюб і у зв`язку з цим протягом 2 місяців брат проживав в її квартирі, з лютого 2009 року протягом 2 місяців знімав квартиру, а потім на 2-2,5 місяці повернувся проживати до неї.

В березні-квітні 2009 року він знайшов земельну ділянку для будівництва будинку в с.Вельбівно, але сказав, що там стоїть вода, а в вересні того ж року повідомив, що буде купувати ту земельну ділянку, проте яка її вартість їй не відомо та при цьому брат для неї казав, що гроші в нього є.

Позивачку вона знає з серпня 2009 року, коли вона запросила брата на весілля дочки, а він прийшов на весілля в ОСОБА_1 та її дітьми.

В листопаді 2009 брат повідомив її, що вони з позивачкою вирішили одружитися і він переїде проживати до неї.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що проживає в АДРЕСА_3 і вперше позивачку та відповідача вона побачила на сусідній земельній ділянці в 2009 році та підійшла з ними познайомитись і позивачка на її запитання, сказала, що вони купили земельну ділянку зі старою хатою за 6000 доларів США.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що проживає в АДРЕСА_4 і їй відомо, що сусідню земельну ділянку в 2009 році придбали сторони по цій справі, але коли саме це відбулось їй не відомо. Свою земельну ділянку вони купили в 2008 році за 1000 доларів США.

Брат позивачки ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що познайомився з відповідачем влітку 2009 року, коли в червні повернувся з-за кордону.

Про те, що сестра та ОСОБА_2 проживають разом він дізнався в січні 2009 року і про це його повідомила їх мати.

Йому відомо, що на той час його сестра та відповідач проживали однією сім`єю, оскільки його квартира знаходилась в одному під`їзді з квартирою сестри і коли він повернувся в Україну, то вони часто зустрічались та він 3-4 рази на тиждень в різну пору доби заходив до них додому і міг зробити висновки щодо цього.

Зокрема, в той час він бачив, що ОСОБА_24 перебував в квартирі в домашньому одязі, в тому числі в присутності дітей ОСОБА_1 , допомагав його сестрі по господарству (прибирав квартиру, мив посуд, готував їсти), в тому числі готував окрошку, що йому подобалось, ходив з його сестрою по магазинах, вони обговорювали покупки, а також бачив, що ОСОБА_2 біля 07 год. йшов на роботу з квартири позивачки.

Сам він з відповідачем радився щодо купівлі автомобіля, а коли його придбав, то вони разом і з дітьми сестри поїхали відпочивати на Шацькі озера, де він чув, як сестра та відповідач обговорювали питання спільної купівлі земельної ділянки в с.Вельбівно та подальшого будівництва на ній житлового будинку. Про такі їх плани він чув від них і в інший час.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що є матір`ю позивачки і станом на 2008 рік працювала за кордоном. Водночас вона часто розмовляла з дочкою по телефону та в кінці 2008 та повідомила її про те, що стала проживати з ОСОБА_2 . Про це їй також було відомо від онука Жені, а також куми дочки - ОСОБА_25 , яка проживає з ними в одному під`їзді і вони говорили, що в її дочки та ОСОБА_2 хороша сім`я.

При цьому, під час таких розмов ОСОБА_2 передавав для неї привіти, розмовляв з нею про життя і поточні проблеми, а коли в них в гостях перебувала мати ОСОБА_2 , то вона розмовляла і з нею та при цьому остання називала її свахою.

Зазначила, що зароблені за кордоном кошти передавала як допомогу сім`ї дочки, яка мріяла про купівлю автомобіля, але в подальшому дочка сказала їй, що вони вирішили купити старий житловий будинок і земельну ділянку, щоб там будувати новий будинок.

Пояснила, що окрім інших коштів, надіслала для сім`ї дочки біля 4000 Євро влітку 2009 року.

При вирішенні спору судом беруться до уваги як належні та допустимі докази надані позивачкою світлини, на яких зображені разом позивачка та відповідач, які спільно проводили час свого відпочинку (а.с.31, 32), сімейних святкувань (а.с.34, 35), виконання буденних сімейних справ (а.с.33), турботи про членів сім`ї (а.с.36), в тому числі за місцем спільного проживання в квартирі позивачки в АДРЕСА_1 , де відповідач зафіксований в предметах домашнього одягу, які вказують на сімейні відносини між ними.

Даними світлинами підтверджується поступове переростання стосунків між позивачкою та відповідачем з дружніх до сімейних (а.с.20-42), що повністю підтверджено і показаннями свідків, які присутні на частині досліджених судом світлин.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст.77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведених положень ЦПК України слідує, що процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні відповідач та його сестра, на відміну від позивачки та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 вказували на те, що після розірвання фактичних шлюбних відносин з ОСОБА_18 (попередньою дружиною ОСОБА_2 ) відповідач проживав в квартирі сестри та знімав інше житло в м.Нетішин Хмельницької області фактично до листопада 2009 року, а в подальшому став проживати з позивачкою.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату, а ч.1 ст.811 ЦК України визначено, що договір найму укладається в письмовій формі.

В судовому засіданні відповідач, зазначаючи про те, що в період 2009 року до часу укладення шлюбу з позивачкою з нею однією сім`єю не проживав, а проживав в своєї сестри та іншому найманому житлі, не надав суду відповідних договорів оренди житла, що спростовує його показання та показання його сестри в цій частині. В той же час, при вирішенні спору суд бере до уваги те, що відповідач вселявся до позивачки в квартиру АДРЕСА_5 на правах члена її сім`ї.

Зазначені вище обставини в їх сукупності спростовують доводи викладені відповідачем та підтверджують те, що на час придбання спірного житлового будинку з надвірними будівлями позивачка та відповідач проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, оскільки у вказаний час вони вели спільне господарство, мали спільний побут, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відтак, до правовідносин, які виникли між ними, застосовуються положення ст.74 СК України, якою передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

При вирішенні спору, суд бере до уваги, що саме в період спільного проживання позивачки та відповідача вони з різних джерел набули грошові кошти, достатні для придбання спірного житлового будинку.

Частиною 2 ст.74 СК України визначено, що на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя).

Статтею 60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю позивача та відповідача.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору суд виходить і з того, що спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 595/324/17). Тому саме на колишнього чоловіка закон покладає обов`язок спростувати презумпцію спільної сумісної власності щодо будинку АДРЕСА_2 , набутого під час спільного проживання позивачки та відповідача однією сім`єю та зареєстрованого за ним, що жодним чином не порушує презумпцію правомірності права власності на це майно.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено наявності договору між позивачкою та відповідачем або інших домовленостей щодо об`єктів права спільної сумісної власності, то частки майна щодо даного спору є рівними, а отже кожному з них має належати по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_2 .

Таким чином, позовні вимоги позивачки в цій частині підлягають задоволенню.

Позивачка заявила вимогу про визнання спірного будинку спільним сумісним майном.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При вирішенні спору в цій частині суд виходить з того, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна, а тому позовна вимога про позовна вимога про визнання спірного житлового будинку з надвірними будівлями спільною власністю подружжя є зайвою.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 142, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частках, по 1/2 за кожним, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_2 .

В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 грн. 60 коп. витрат на сплату судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ),

відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повне рішення складено 07.05.2024.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.