Номер провадження: 22-ц/813/5296/24
Справа № 505/749/24
Головуючий у першій інстанції Павловська Г.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська Залізниця», в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська Залізниця», на ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська Залізниця», в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська Залізниця», про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за надані послуги за договорами про надання житлово- комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

22 лютого 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява АТ «Українська Залізниця», в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська Залізниця» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за надані послуги за договорами про надання житлово- комунальних послуг від 07 травня 2012 року та від 01 січня 2016 року в сумі 48219,50 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2024 року в задоволенні заяви АТ «Українська Залізниця», в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська Залізниця», про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ «Українська Залізниця», в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська Залізниця», просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти рішення про видачу судового наказу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції досконало не вивчено додані до заяви про видачу судового наказу документи та помилково при винесенні оскаржуваної ухвали застосував п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не врахував вимоги ст. 259 ЦК України, якою передбачається збільшення за згодою сторін строку позовної давності.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У вказаній цивільній справі апеляційна скарга подана на ухвалу про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 17 вересня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що зі змісту заяви АТ «Українська Залізниця», в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська Залізниця» про видачу судового наказу, в порядку наказного провадження заявлено вимогу про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 за наданні послуги по оплаті з постачання теплової енергії та водопостачання, за якими, відповідно до ст. 161 ЦПК України, може бути видано судовий наказ.

З розрахунку суми заборгованості, наданого заявником, вбачається, що заборгованість виникла за наданні послуги за водопостачання за період з грудня 2018 року по грудень 2023 року в сумі 13280,36 гривень за послуги з теплопостачання за період з листопада 2018 року по грудень 2023 року в сумі 34939,14 грн.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява про видачу судового наказу подана до суду 22 лютого 2024 року, тобто з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, що є підставою для відмови у видачі судового наказу в порядку п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позовна давність не пропущена, з огляду на те, що договором за згодою сторін письмово встановлено, що загальна позовна давність по вимогах пов`язаних з невиконанням умов договору встановлюється тривалістю в п`ять років, колегія суддів зазначає наступне.

Так, наказне провадження це спрощена форма захисту прав і інтересів кредитора, чиї вимоги до боржника засновані на беззаперечних документах. Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З наданого скаржником розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання починається з грудня 2018 року, а за послуги з теплопостачання з листопада 2018 року, що дає суду першої інстанції підстави для висновку, що дана заборгованість утворилась поза межами строку позовної давності, при цьому стаття 165 ЦПК України не містить вимог щодо з`ясування судом обставин продовження або переривання позовної давності, відтак встановлення відповідних обставин виходить за межі інституту наказаного провадження.

Установивши, що заявником заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період, що перевищує строк позовної давності, встановлений законом для такої вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у видачі судового наказу відповідно до п. 5 ч. 1. ст. 165 ЦПК України.

Іншими словами, вимоги заяви про видачу судового наказу в цій частині стосуються стягнення сум, які виникли як заборгованість у період часу, що виходить за межі позовної давності, при цьому встановлення будь яких обставин у цьому контексті не відповідатиме інституту наказного провадження.

Таким чино доводи апеляційної скарги про те, що позовна давність не пропущена, з огляду на те, що договором за згодою сторін письмово встановлено, що загальна позовна давність по вимогах пов`язаних з невиконанням умов договору встановлюється тривалістю в п`ять років є безпідставними.

Приписами ч. 2 ст. 166 ЦПК України передбачено, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Разом з тим, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами в порядку позовного провадження, та відповідно доводити факт переривання строку позовної давності у випадку подання боржником заяви про застосування строку позовної давності.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Питання щодо видачі судового наказу вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська Залізниця», в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» залишити без задоволення..

Ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 04 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17 вересня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький