Провадження № 2/686/4038/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання Лоб І.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до Хмельницької міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю, в обґрунтування якого вказала, що позивач разом зі своєю сім`єю ( ОСОБА_5 ) із народження і по даний час постійно проживає, відкрито та безперервно володіє і користується часткою житлового будинку АДРЕСА_1 . Інша частка житлового будинку 52% належить родині ОСОБА_6 . Між родинами встановлений порядок користування житловим будинком, розділені особові рахунки

Право власності на вказаний будинок було оформлено наступним чином:

1. ОСОБА_7 - спадщина 16.01.1948 - 8/50 - чоловік тітки Позивача

2. ОСОБА_8 - спадщина 16.01.1948 - 8/50 тітка Позивача

3. ОСОБА_9 - спадщина 5.12.1985 - 2/25 - Позивач

4. ОСОБА_10 - спадщина 5.12.1985 - 2/25 - мати Позивача

5. ОСОБА_4 - спадщина 29.08.2008 - 13/50

6. ОСОБА_3 - спадщина 29.08.2008 -13/50.

5 грудня 1985 року Позивач отримала у спадщину 2/25 частки вказаного будинку. Крім цього Позивач отримала 21.04.2016 року у спадщину ще 2/25 частки вказаного будинку. Таким чином Позивач володіє 4/25 частки вказаного будинку.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені особи у спірному будинку ніколи не проживали, жодного майна там не мають.

Відомості у спадковому реєстрі зазначених осіб - відсутні. За півсторіччя жодних спадкоємців вказаних осіб виявлено не було. Позивач розпочала процедуру приватизацій земельної ділянки, однак, внаслідок визначених власників часток житлового будинку така процедура стає неможливою.

Позивач, іншого житла не має, все життя проживає у житловому будинку, добросовісно, відкрито, безперервно користується ним та присадибною ділянкою, проводила ремонти, сплачувала комунальні платежі, займалася постійним доглядом та утриманням і житла, і присадибної ділянки.

Зважаючи на положення ст. 328, ч. 1 ст. 344 ЦК України, Позивач вважає єдиним можливим способом набуття у власність часток даного житлового будинку є визнання за нею право власності за набувальною давністю на вказані частки у житловому будинку, у зв`язку з чим звернулася до суду.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала відзив на позов в якому вказала, що Позивачем не надано документи, які підтверджують що вона відкрито, добросовісно та безперервно користується частиною будинку, яка належала на праві власності ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та з якого часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що Позивач (заявник), особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Таким чином, позовні вимоги вважає не обгрунтованими, належним чином не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню, в подальшому просила справу розглядати без її участі.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в сукупності докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.1948 ОСОБА_7 (чоловік), ОСОБА_12 (син) та ОСОБА_8 (донька) є спадкоємцями в рівних долях майна ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до складу якого входить право на половину домоволодіння, яке в цілому складається з одного одноповерхового будинку та одного хліва, який розташований в АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.1985 спадкоємцями майна ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , до складу якого входить 4/25 частки жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташовані в АДРЕСА_2 , є ОСОБА_10 (дружина) та ОСОБА_14 (донька).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2016 спадкоємцем майна ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , до складу якого входить право на 2/25 частки домоволодіння житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_2 , є донька ОСОБА_1 .

Таким чином право власності на частки в будинковолодінні АДРЕСА_2 оформлено наступним чином:

ОСОБА_7 - спадщина 16.01.1948 - 8/50,

ОСОБА_8 - спадщина 16.01.1948 - 8/50,

ОСОБА_15 спадщина 05.12.1985 2/25,

ОСОБА_15 спадщина 21.04.2016 2/25,

ОСОБА_4 - спадщина 29.08.2008 - 13/50,

ОСОБА_3 - спадщина 29.08.2008 -13/50, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2024 № 373825063.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що складено актовий запис про смерть № 20 від 12.1.1971.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 11.04.2024 № 76573018, інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо майна ОСОБА_7 відсутні.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що складено актовий запис про смерть № 23 від 13.01.1976.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 11.04.2024 № 76573091, інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо майна ОСОБА_16 відсутні.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із вказаним позовом вказала, що все життя проживає у будинку по АДРЕСА_3 , добросовісно, відкрито, безперервно користується ним та присадибною ділянкою, в т.ч. частками які належали ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , спадкоємці яких невідомі, а тому вважає єдиним можливим способом набуття нею права власності на частки даного будинку - це визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

Спірне нерухоме майно неможливо визнати безтитульним, оскільки право власності на нього було оформлено у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 80, 81, 82, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 344, 1277 ЦК України, суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач : Хмельницька міська рада, , м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, 3.

Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Третя особа : ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 20.09.2024.

Суддя: