Справа № 710/1/23
Провадження № 2/712/186/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Мельник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Черкаси, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що 05 серпня 2017 року було зареєстровано шлюб між нею, ОСОБА_3 , та відповідачем, ОСОБА_2 , з присвоєнням їй після державної реєстрації шлюбу прізвища ОСОБА_4 , про що 05 числа серпня місяця 2017року Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було складено відповідний актовий запис № 207.

Ця обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 05.08.2017 року Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

Від даного шлюбу дітей не мають.

За час подружнього життя вони з відповідачем придбали майно, яке він не бажає поділити в добровільному порядку.

Так, в 2018 році ними було придбано автомобіль Daewoo Nexia державний номер НОМЕР_2 вартістю 70000 грн.00коп.; в 2019 році вони купили мотоблок червоний FORTE 1050-3, вартістю 30500,00грн.; для потреб у веденні домашнього господарства в 2020 році ними на спільні кошти було придбано також перфоратор за 2500 грн.00коп., електродриль - за 3000,00грн., електролобзік вартістю 3000,00грн.

Крім того, 26 червня 2021 року під час подружнього життя з відповідачем нею було укладено договір № 0 з AT «Укрсиббанк» про надання споживчого кредиту строком на два роки в сумі 19323 грн.00 коп. для придбання їм двох мобільних телефонів/смартфонів: Samsung Galaxy 4/128Gb Black, Samsung Galaxy 4/128Gb Light Violet.

На теперішній час станом на жовтень 2022 року згідно довідки AT «Укрсиббанк» нею сплачено банку 15000 грн.00 коп., залишок кредитної п боргова пості складає 4323 грн.00 коп., який підлягає розподілу між ними, як подружжям.

Після виходу з ладу мобільного телефону чоловіка, він умовив її укласти ще один кредитний договір на своє ім`я, для придбання йому іншого мобільного телефону.

Погодившись на пропозицію чоловіка, 30 серпня 2021 року нею було укладено в інтересах сім`ї ще один кредитний договір № з AT «ОТП Банк» строком до 30.08.2023 року на суму 29639 грн.79 коп., на які було придбано для нього смартфон Apple iPhone-11Gb. Залишок кредитної заборгованості по цьому кредитному договору становить - 9879,79 грн.

В вересні 2021 року ними з відповідачем було ще придбано в ломбарді універсальний спортивний велосипед, який був у вжитку, вартістю 3000 грн.

Загальна вартість майна, придбаного ними з відповідачем за час подружнього життя, становить 126202 грн.79 коп.

З урахуванням наведеного, вважає за можливе просити суд про присудження їй грошової компенсації замість її частки в праві спільної власності на майно, оскільки, по-перше, відповідач на їхньому автомобілі Daewoo Nexia державний номер НОМЕР_2 , у її відсутність, вивіз все майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і предметом позову, і яке знаходиться за місцем проживання відповідача в Шполянському районі Черкаської області.

По друге, придбаний ними з відповідачем автомобіль Daewoo Nexia, державний номер НОМЕР_2 , є неподільною річчю.

По третє, мотоблок, перфоратор, електродриль, електролобзік відповідач використовує в своїй роботі.

По четверте, мобільні телефони та універсальний велосипед використовуються відповідачем у особистих цілях.

У п`ятих, з нею проживає її дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої вона не отримує аліментів для забезпечення її фізичного, духовного розвитку тта лікування.

Як вже зазначалось в позові, загальна вартість майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, становить 126202,40 грн.

Розмір її частки у праві спільної сумісної власності на майно складає: 63101,40 грн., або дорівнює вартості їхнього автомобіля, який разом із іншим майном, перерахованим у позові, вона просить залишити відповідачу, стягнувши з нього судовим рішення на її користь 63101,40 грн.

Просить ухвалити рішення, яким провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, наступним чином:

виділити відповідачу ОСОБА_2 автомобіль Daewoo Nexia державний номер НОМЕР_2 вартістю 70000 грн. 00 коп., мотоблок FORTE 1050-3 вартістю 30500,00 грн., перфоратор 2500 грн.00 коп., електродриль - 3000,00грн., електролобзік вартістю 3000,00грн., універсальний спортивний велосипед 3000 грн.00 коп., загальною сумою 112000 грн. 00 коп.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_2 , на її користь, ОСОБА_1 , грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, розміром 56000 грн.

Стягнути з відповідача на її користь 1/2 частки невиплачених кредитів, на кошти яких купувалось спільне подружнє майно, на суму (4323,00грн. + 9879,79грн.= 14202,79 грн. : 2) 7101 грн.40коп.

Стягнути з відповідача на її користь 1/2 частки понесених нею судових витрат (992,40грн. + 6000,00) загальною сумою 3496 грн. 20 коп.

Загальна сума, підлягаюча стягненню з відповідача на її користь при поділі майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, становить 66 597 грн. 60 коп.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням погодженою сторонами вартістю майна, підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

30.05.2023 року стороною відповідача надано до суду пояснення, в яких зазначає, що позивачка у своєму позові зазначає, що поділу підлягає автомобіль DAEWOO NEXIA державний номер НОМЕР_2 вартістю 70000,00 грн.. Однак вказаний автомобіль, згідно Договору купівлі - продажу транспортного засобу № 141/2018/888489 від 04.04.2018 року було придбано за 42100,00 грн., 5000,00 грн. з яких були власними коштами, отриманими після смерті батька у 2017 році з його грошових заощаджень, а 18000,00 грн. є особистими грошовими коштами відповідача, які він отримує за надання в оренду земельного паю, розміром 2,4 га, який розташований у Звенигородському p-ні (раніше Шполянський) Черкаської області. Вказаний земельний пай є власністю позивача, яку він отримав до шлюбу з позивачкою. Згідно норм сімейного законодавства, майно, що належить одному з подружжя, дає дохід (дивіденди), він є власником цього доходу (дивідендів). Також звертає увагу суду, що станом на дату розгляду цієї судової справи вищевказаний автомобіль знаходиться у несправному технічному стані. В зв`язку з тим, що він потребує ремонту, його вартість значно знизилась і станом на сьогоднішній день, враховуючи технічний стан автомобіля, його ринкова вартість складає не більше 35000,00 грн.

Позивачка стверджує, що у 2019 році подружжям було придбано мотоблок червоний FORTE 1050-3, вартістю 30500,00 грн. Однак вказане майно було придбано ФОП ОСОБА_6 19.02.2019 року (видаткова накладна №1493) для власних потреб. В подальшому відповідач мав у планах в подальшому, як збере грошові кошти викупити у ФОП ОСОБА_6 , який є його давнім знайомим, мотоблок за меншу суму як такий, що був у використанні. Придбання вищевказаного майна і спосіб його придбання обговорювався з позивачкою і вона обізнана в тому, що мотоблок не було в подальшому придбано, оскільки його власник ФОП ОСОБА_6 потребував його в господарстві, а відповідач так і не назбирав грошові кошти на його придбання.

В 2020 році відповідачем було придбано перфоратор - 2500,00 грн., електродриль - 3000,00 грн., електролобзік вартістю - 3000,00 грн., однак вказані вище речі були придбані за власні кошти відповідача, отримані як дохід від оренди земельного паю, оскільки весь інший дохід сім`ї контролювався позивачкою і витрачався на забезпечення гідного існування сім`ї. Також звертає увагу суду на те, що вищевказані речі залишилися у квартирі позивачки, після того, як відповідач виїхав в орендоване житло у серпні 2022 році.

Універсальний спортивний велосипед, вартістю 3000,00 грн., придбано у 2021 році відповідачем особисто за власні кошти від оренди земельного паю, оскільки, як зазначалося вище, автомобіль DAEWOO NEXIA державний номер НОМЕР_2 з 2021 року знаходиться у несправному технічному стані, а відповідачу був потрібен транспортний засіб, щоб добиратися до роботи.

В своїй позовній заяві позивачка вказує на те, що під час подружнього життя нею з відповідачем було укладено договір № 0 з AT «Укрсиббанк» про надання споживчого кредиту строком на два роки в сумі 19323,00 для придбання двох мобільних телефонів/смартфонів SAMSUNG GALAXY 4/128GB Black, SAMSUNG GALAXY 4/128GB Light Violet, та 30 серпня 2022 року кредитний договір № з AT ОТП Банк» строком до 30.08.2023 року на суму 29 639,79 грн., на яку було придбано смартфон APPLE IPHONE-11GB, в зв`язку з чим, залишок по сплаті кредитної заборгованості полягає поділом між подружжям.

Позивач не може погодитись з вищенаведеним, в зв`язку наступним.

Про придбання вказаних мобільних телефонів відповідачу стало відомо вже після факту укладання кредитних договорів. Згоди на придбання цих телефонів відповідач не давав, оскільки ними користувалися його дружина та її донька. Отже в розуміння закону вказані кредитні договори були укладені не в інтересах сім`ї і суб`єктом поділу оскільки: два мобільних телефона/смартфона SAMSUNG GALAXY 4/128GB Black, SAMSUNG GALAXY 4/128GB Light Violet, придбані позивачем для задоволення власних з донькою потреб, а не на задоволення потреб сім`ї, а про придбаний для доньки позивачки смартфон APPLE IPHONE- 11GB відповідач дізнався лише через тиждень після укладання кредитного договору побачивши його у доньки позивачки, підтверджує той факт, що вищевказані речі не використовувалися на потреби сім`ї і не залишок несплаченого кредиту не підлягає поділу між подружжям як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка безпідставно звинувачує відповідача в тому, що ним було вивезено все спільне майно з її квартири, оскільки інструменти, побутова, комп`ютерна техніка, мобільні телефони та меблі, що також є спільно нажитим майном залишаються в квартирі позивачки, до якої позивач не має доступу, про що можуть дати свідчення сусіди.

У відповідача залишився лише велосипед, оскільки на час його виїзду з квартири відповідачки він знаходився на його роботі.

Слід зауважити, що позивачка отримує аліменти на свою доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідком чого неодноразово ставав відповідач.

Також слід зауважити, що за час подружнього життя з позивачкою, нею з позивачем було придбане наступне майно, яке використовувалось в інтересах сім`ї та на час подання цих пояснень знаходиться в її квартирі, до якої відповідач не має доступу, а саме: пилосос вартістю 2000,00 грн., який був придбаний у кредит, оформлений на відповідачку; м`ясорубка вартістю 2000,00 грн.; бойлер вартістю 2000,00 грн.; крісло - ліжко вартістю 4000,00 грн.; морозильна камера вартістю 4000,00 грн.; ноутбук LENOVO вартістю 31000,00 грн., який був придбаний у кредит, оформлений на відповідачку; комод із дзеркалом вартістю 6000,00 грн.; телевізор LG 56 діагональ вартістю 22000,00 грн., який був придбаний у кредит, оформлений на відповідачку; телевізор LG 43 діагональ вартістю 3000,00 грн.; телевізор китайського виробника 56 діагональ вартістю 5000,00 грн.; бойлер AR1STON ємністю 80 л. вартістю 4000,00 грн.; люстра ЛЕД вартістю 1500,00 грн.; м`який куток на кухню 4000,00 грн.; дубові двері 4 шт. загальною вартістю 2000,00 грн.

Тобто, загальна сума на яку у позивачки в користуванні залишилося в користуванні майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя складає 95500,00 грн.

У своїй заяві позивачка просить стягнути з відповідача 1/2 витрат на надання правової допомоги.

Враховуючи той факт, що позивачем не додано жодного документу та розрахунку які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи той факт, що вказана сума грошових коштів не є спів розмірною зі складністю справи, вважає вказані вимоги безпідставними.

В позовних вимогах відмовити в повному обсязі.

Заслухавши сторони, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Судом встановлено, що 05 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстровано шлюб Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 207.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 .

Від шлюбу сторони дітей не мають.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року (справа №712/8920/22) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 серпня 2017 року Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 207, розірвано.

Позивач зазначає, що в період шлюбу, а саме у 2018 році сторонами було придбано автомобіль Daewoo Nexia державний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 ; в 2019 році - мотоблок червоний FORTE 1050-3; в 2020 році - перфоратор, електродриль, електролобзік, у вересні 2021 року універсальний спортивний велосипед.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11).

В судовому засіданні сторонами була погоджена вартість спільно придбаного майна, а саме: автомобіль Daewoo Nexia державний номер НОМЕР_2 35000 грн.; мотоблок червоний FORTE 1050-3 - 30500 грн.; перфоратор - 2500 грн.; електродриль 3000 грн., електролобзік 3000 грн., універсальний спортивний велосипед 3000 грн..

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами автомобіль Daewoo Nexia державний номер НОМЕР_2 вартістю 35000 грн.; перфоратор - 2500 грн.; електродриль 3000 грн., електролобзік 3000 грн., універсальний спортивний велосипед 3000 грн., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації в розмірі вартості 1/2 частини вартості майна, що становить суму в розмірі 23250 грн. (35000 грн. + 2500 грн. + 3000 грн. + 3000 грн. +3000 грн./2).

Позовні вимоги в частині стягнення частини мотоблока червоного FORTE 1050-3 вартістю 30500 грн., не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до податкової накладної № 1493 від 19 лютого 2021 року мотоблок червоний FORTE 1050-3 вартістю 30 585 грн., придбаний ФОП ОСОБА_6 , а тому не є суб`єктом сумісної власності подружжя.

Посилання представника на те, що представником не надано доказів, що мотоблок не є спільним майном подружжя, суд не може взяти до уваги, оскільки стороною відповідача надано суду гарантійний талон на виріб 1050-3 від 19.02.2021 року, інструкцію з експлуатації, паспорт виробу дизельного культиватора, товарний чек від 19.02.2021 року, з якого вбачається, що товар придбаний ФОП ОСОБА_6 .

Разом з тим, позивачем надано рахунок на оплату № 12, в якому зазначено товар мотоблок червоний FORTE 1050-3 вартістю 30500 грн., однак не надано доказів на підтвердження оплати вказаного рахунку.

В своїх запереченнях та в судовому засіданні відповідач посилався на те, що за кошти отримані як дохід від оренди земельного паю ним було придбане майно, зазначене позивачем в позовній заяві, однак суд не може взяти до уваги дане посилання відповідача, оскільки останнім не надано суду доказів, які б підтверджували факт дійсної сплати коштів відповідачу від оренди земельного паю.

В своїй позовній заяві позивачка вказує на те, що під час подружнього життя нею було укладено договір № 0 з AT «Укрсиббанк» про надання споживчого кредиту строком на два роки в сумі 19323,00 для придбання двох мобільних телефонів/смартфонів SAMSUNG GALAXY 4/128GB Black, SAMSUNG GALAXY 4/128GB Light Violet, та 30 серпня 2022 року кредитний договір № з AT ОТП Банк» строком до 30.08.2023 року на суму 29 639,79 грн., на яку було придбано смартфон APPLE IPHONE-11GB, в зв`язку з чим, залишок по сплаті кредитної заборгованості у розмірі 9879,79 грн., полягає поділом між подружжям.

Допита в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , пояснила, що вона є жителем іншого будинку та займалася оформлення прописок по будинку сторін, знає сторони, бачила що відповідач виносив якісь речі та грузив. Речей було багато, які саме речі грузив вона не знає.

Як було встановлено, в судовому засіданні про придбання зазначених мобільних телефонів відповідачу стало відомо вже після факту укладання кредитних, договорів. Згоди на придбання вказаних телефонів відповідач не давав, оскільки ними користувалися його дружина та її донька від першого шлюбу. Отже в розуміння закону вказані кредитні договори були укладені не в інтересах сім`ї і не є суб`єктом поділу виходячи з наступного.

Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

СК України та Цивільний кодекс України не містить визначення поняття боргове або майнове зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Однак, грошове зобов`язання, згідно законодавства України є лише одним із видів боргового зобов`язання, і в розумінні ч. 2 ст. 509 ЦК України виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК, серед яких: договори та інші правочини; створення об`єктів інтелектуальної власності; завдання шкоди; інші юридичні факти, та у випадках, передбачених актами цивільного законодавства: з актів органів державної влади і місцевого самоврядування, з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до ст.ст. 541-544 ЦК України, коли кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від обох з подружжя разом, так і від будь - кого з них окремо (солідарні боржники) або ж коли кожний з подружжя має право пред`являти боржникові вимогу у повному обсязі (солідарні кредитори).

Поняття «спільного зобов`язання подружжя» в чинному законодавстві України відсутнє.

Виходячи з вищенаведеного, зобов`язання, за які подружжя відповідає солідарно є зобов`язання: взяті подружжям спільно (разом) на підставі договору; коли другий з подружжя є поручителем; у разі спільного завдання шкоди іншим особам (ст. 1190 ЦК України), у разі завдання шкоди неповнолітніми дітьми подружжя (ст.. 1178 ЦК України); у випадку безпідставного збагачення (ст. 1212 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 4 ст. 73 СК України встановлено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом буде встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використане на її потреби.

Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби не створює обов`язків для іншого. (Постановв ВСУ від 19.06.2013 року справа №6-55цс13).

Положення ст. 65 СК України регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів (п. 25 Постанови ПВССУ №5 від 30.03.2012 року; Ухвала ВССУ від 16.01.2017 у справі № 258/7949/14-ц).

У договорі № 0, укладеного ОСОБА_1 та AT «Укрсиббанк» від 26.06.2021 року про надання споживчого кредиту строком на два роки в сумі 19323,00 для придбання двох мобільних телефонів/смартфонів SAMSUNG GALAXY 4/128GB Black, SAMSUNG GALAXY 4/128GB Light Violet зазначено, що товар надається позичальнику для особистих потреб.

Позивачем не надано суду кредитний договір № від 30 серпня 2022 року, укладений ОСОБА_1 та AT ОТП Банк», а лише графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, з якого вбачається загальна вартість кредиту у розмірі 29 639,79 грн., та остання дата погашення кредиту 30.08.2023 року. Відомості, які б підтверджували факт придбання смартфону APPLE IPHONE-11GB, відсутні.

На підставі викладеного та враховуючи той факт, що два мобільних телефона/смартфона SAMSUNG GALAXY 4/128GB Black, SAMSUNG GALAXY 4/128GB Light Violet, придбані позивачем для задоволення власних з донькою потреб, а не на задоволення потреб сім`ї, а про придбаний для доньки позивачки смартфон APPLE IPHONE- 11GB відповідач дізнався лише через тиждень після укладання кредитного договору побачивши його у доньки позивачки, підтверджує той факт, що вищевказані речі не використовувалися на потреби сім`ї і залишок несплаченого кредиту не підлягає поділу між подружжям як об`єкту права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи наведені обставини та виходячи зі змісту позовних вимог, а також положень ст. 5 ЦПК України, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого права, а саме стягнення грошової компенсації, є ефективним засобом захисту такого права, а також ґрунтується на положеннях закону.

Відтак, виходячи з рівності часток та обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли часткове своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі до суду позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн., що фіскальним чеком від 29.12.2022 року.

Враховуючи той факт, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат по справі суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 1 ст. 141 Цивільного процесуального України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 2 вказаної статті Кодексу, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Виходячи зі змісту положень частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, які позивач поніс не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано суду доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 60, 61, 69 СК України, ст.ст. 317, 319, 358, 368, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 206, 247, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 23 250 грн. (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Головуючий: Романенко В.А.