Провадження №2/523/2054/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"23" січня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 про звільнення майна з під арешту,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить звільнити з під арешту 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , який був накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2003р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , її чоловіку ОСОБА_4 та їх дочці - ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини вказаної вище квартири. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1 , як дружина померлого та ОСОБА_3 , як дочка. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом позивач не може у зв`язку з накладеним арештом ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2003р., який на її думку не має жодного відношення до ОСОБА_4 , а був накладений за збігом ПІБ. Позивачка вказує, що таке обтяження перешкоджає їй реалізувати свої спадкові права, що є наслідком її звернення до суду.

ОСОБА_2 не надав суду відзив та/або пояснення на позовні вимоги.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 24.11.2023р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно судом було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3

ІІІ. Позиції сторін.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Від її представника - адвоката Цибульської Г.В. до суду надійшло клопотання про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином про що свідчить поштове повідомлення.

Від третьої особи ОСОБА_3 до суду надійшла заява в якій вона вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Неявка учасників розгляду справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, встановив таке.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 листопада 2001р. Бюро приватизації житла ЗАО «Стальметиз» ім. Дзержинського, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2003р. б/н з метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 був накладений арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

З представленої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 25.07.2023р. убачається наявність архівного запису про арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 , запис по якому був проведений Першою одеською державною нотаріальною конторою 18.12.2008р. на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2003р. (реєстраційний номер обтяження 8306744).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2005р. у справі № 2-961/05 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 , на його користь з ОСОБА_4 було стягнуто суму боргу у розмірі 6060,00грн.

Під час виконання вказаного вище рішення суду, постановою державного виконавця від 22 серпня 2006р. був знятий арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , який був накладений постановою державного виконавця від 09 серпня 2005р., з посиланням на те, що в квартирі, на яку був накладений арешт проживають інші громадяни, з якими був збіг у прізвищі, імені та по батькові боржника.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті відкрилась спадщина яка складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02 червня 2022р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О. до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 була заведена спадкова справа № 26/2022р.

На теперішній час, внаслідок вказаних вище обмежень, ОСОБА_1 , яка на час смерті ОСОБА_4 була його дружиною, а як наслідок спадкоємцем першої черги, обмежена у реалізації своїх спадкових прав.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Постановою Пленуму ВССУ від 03.06.2016р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються (пункт 8 частини першої статті 214 ЦПК).

Як встановлено судом, арешт, як обмежувальний захід був накладений ухвалою суду від 23 грудня 2003р. на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, у якій рішення суду від 07 червня 2005р. позов ОСОБА_2 був задоволений та після набрання рішенням суду законної сили, судом був виданий виконавчий лист №2-961/05. Під час виконання, державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_4 , який є власником частини квартири АДРЕСА_1 не має відношення до ОСОБА_4 , як відповідача у справі №2-961/05, що стало наслідком зняття арешту з вказаної частки квартири, який був накладений державним виконавцем.

Суд зауважує, що застосування арешту майна, як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації, наявність нескасованого арешту по цивільній справі, розгляд якої був закінчений ухваленням рішення суду, унеможливлює у подальшому здійснення належного захисту майнових прав ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , який в свою чергу є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини по справі, приймаючи до уваги, що об`єкт нерухомості у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , який належить на праві власності спадкодавцю ОСОБА_4 , та такий не має жодного відношення до ОСОБА_4 , який був відповідачем у справі №2-961/05, має обтяження арештом, що повною мірою не дозволяє спадкоємниці реалізувати свої спадкові права, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зняти арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , який був накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси б/н від 23 жовтня 2003р.

Після набрання рішенням суду законної сили, рішення є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про накладання арешту на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23 січня 2024р.

Суддя