Провадження № 22-ц/812/664/24 Головуючий суду першої інстанції Сокол Ф.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м. Миколаїв Справа № 474/1679/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сокола Ф.Г., в залі судового засідання в с-ще Врадіївка, повний текст якого складено 12 березня 2024 року, за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2023 року Акціонерного товариства «Акцент Банк» (далі АТ «А-Банк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивований тим, що 04 вересня 2016 року відповідач приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ А-Банк з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку.

На підставі вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку.

Відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

У пунктах 2.1.1.2.2-2.1.1.2.4 Умов та Правил відповідач надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і вона ж надає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua.terms складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк на боргові зобов`язання за кредитом та овердрафтом нараховує відсотки в розмірі встановленому Тарифами Банку, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти.

Відповідач свої зобов`язання за цим договором не виконала своєчасно не повернула кредитну заборгованість за договором внаслідок чого утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 11 жовтня 2023 року склала 66 534 грн 19 коп., з яких: 38 959 грн 83 коп. - заборгованість за кредитом та 27 574 грн 36 коп. - заборгованість по відсоткам.

Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2016 року станом на 11 жовтня 2023 року у розмірі 66 534.19 грн.

Заочним рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2016 року станом на 11 жовтня 2023 року в сумі 202 грн 36 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

В задоволенні позовних вимог АТ «А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2016 року станом на 11 жовтня 2023 року в частині стягнення 38 757 грн 47 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 27 574 грн 36 коп. заборгованості за простроченими відсотками відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» судові витрати у розмірі 8 грн 16 коп. судового збору.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 675 грн 84 коп. покладено на позивача АТ «А-Банк».

Рішення суду мотивовано тим, що за час користування кредитною карткою, відповідач фактично використала 85 897 грн 68 коп. кредитних коштів, та їй же позивачем були нараховані (списані): відсотки у розмірі 61 592 грн 33 коп., комісія при здійсненні банківських операцій по зняттю готівки та комісія за обслуговування (членський внесок), разом, у розмірі 3 066 грн 52 коп.; штраф у розмірі 50 грн та пеня у розмірі 300 грн, сплата яких не була обумовлена сторонами та визначена умовами Анкети-заяви від 04 вересня 2016 року.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», Тарифи користування кредитною карткою не підписані позичальницею.

У Анкеті-заяві від 04 вересня 2016 року, на підставі якої позивач просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість, підписаній сторонами, відсутні умови договору про розмір та порядок надання кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, сплати комісій та інших платежів.

Не погодившись з заочним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило його в цій частині скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувало тим, що відповідач в Анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувалась кредитом, значить ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг в Банку і погодилась з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Банком станом на час укладення договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення частини 2 статті 638, частини 2 статті 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією та сплата періодичних платежів.

Своїм підписом під прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.

Навіть якщо врахувати думку суду першої інстанції щодо не підписання позичальником Тарифів та Умов та Правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинен сплачувати процентну ставку.

Більш того, у будь-якому випадку суд повинен був стягнути відсотки у розмірі облікової ставки НБУ.

Навіть приймаючи до уваги правову позицію на яку посилається суд першої інстанції в своєму рішенні, та нехтуючи вищезгаданими постановами Верховного Суду, суд повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, однак судом і цю позицію не було взято до уваги.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 04 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «А-Банк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-банку для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів.

В цій Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, Правилами користування, Основними Умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Та що вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту банку www.a-bankcom.ua. Також відповідач зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, та самостійно знайомитися з ними на сайті банку. А також, підтвердила, що вона отримала, їй роз`яснені та зрозумілі Умови кредитування, дані про сукупну вартість кредиту, та отримано рекламний буклет з Тарифами, Правилами використання, Основними умовами обслуговування і кредитування.

Вказана Анкета-заява крім вищезазначеної інформації, містить також анкетні дані відповідача та її контактну інформацію, сімейний стан, доходи. Між тим ця Анкета-Заява не містить умови про тип картки, яку відповідач має намір оформити, кредитний ліміт, умови кредитування, вид процентів, їх ставку та порядок нарахування, строк договору, вид та порядок нарахування штрафних санкцій, розмір комісії.

До позовної заяви представник позивача додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua.terms у розділі 2 Умови та Правила, які не підписані позичальником.

До позовної заяви представник банку додав Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» та «Універсальна GOLD», які не підписані відповідачем.

Згідно з довідкою позивача без номера та дати, за кредитним договором підписаним між банком та ОСОБА_1 останній було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_2 строком дії до січня місяця 2020 року; № НОМЕР_3 строком дії до грудня місяця 2024 року.

Відповідно до довідки за лімітами, клієнту ОСОБА_1 у період з 04 вересня 2016 року по 11 жовтня 2023 року було встановлено наступні кредитні ліміти: 04 вересня 2016 року - встановлено кредитний ліміт 1 000 грн 00 коп.; 21 вересня 2017 року збільшено кредитний ліміт - 12 000 грн 00 коп.; 06 вересня 2019 року збільшено кредитний ліміт - 24 000 грн 00 коп.; 17 січня 2020 року збільшено кредитний ліміт 39 000 грн; 29 травня 2023 року зменшено кредитний ліміт - 38 959 грн 83 коп.; 25 серпня 2023 року збільшено кредитний ліміт 39 000 грн 00 коп.

Відповідач в період з 28 квітня 2017 року по 29 грудня 2021 року користувалася кредитною карткою, здійснювала зняття готівки, придбання послуг. Останнє використання кредитної картки здійснила 29 грудня 2021 року - грошовий переказ в сумі 1 650 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 11 жовтня 2023 року, виписки по картці за період з 04 вересня 2016 року по 11 жовтня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 66 534 грн 19 коп., з яких: 38 959 грн 83 коп. - заборгованість за кредитом та 27 574 грн 36 коп. - заборгованість по відсоткам. За увесь час користування кредитною карткою відповідач використала 150 906 грн 53 коп. кредитних коштів, та повернула 85 695 грн 32 коп. При цьому, за час користування кредитною карткою, відповідачка фактично використала 85 897 грн 68 коп. кредитних коштів, та їй же позивачем були нараховані (списані): відсотки у розмірі 61 592 грн 33 коп., комісія при здійснення банківських операцій по зняттю готівки та комісія за обслуговування (членський внесок), разом, у розмірі 3 066 грн 52 коп.; штраф у розмірі 50 грн та пеня у розмірі 300 грн, сплата яких не була обумовлена сторонами та визначена умовами Анкети-заяви від 04 вересня 2016 року.

За приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів апеляційного суду рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає зазначеним вимогам.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 стаття 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника на отримання кредитної картки від 04 вересня 2016 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту та інших платежів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 вересня 2010 року, виписки з особового рахунку по картці, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий банком Витяг з Умов та Правил та Тарифи користування кредитною карткою були надані при укладенні договору позичальнику та яка ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про надання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та їх розміри, порядок нарахування та сплати, а також можливість списання Банком за рахунок позичених коштів різного роду комісій, неустойки.

Разом з тим, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 вересня 2016 року шляхом підписання Анкети-заяви на видачу картки.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді стягнення процентів по кредиту та інші виплати.

Саме такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

В цій постанові Великої Палати Верховного Суду також зазначено, що з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Приписи частини 4 статті 263 ЦПК України визначають, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За такого, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ «А-Банк» дотрималося основних засад цивільного законодавства щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зокрема розмір та порядок сплати процентів.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві про одержання кредиту домовленості сторін про сплату процентів у розмірах, інших платежів, визначених банком, виду картки, яку отримав позичальник, надані Умови та Правила надання банківських послуг самі по собі не можуть розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи.

З цих підстав апеляційний суд відхиляє посилання скаржника у справі на те, що договір приєднання підпису під публічно розміщеними умовами не потребує.

Апеляційний суд також не погоджується з доводами скаржника про обов`язок суду стягнути проценти за користування позиченими коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже в договорі між позикодавцем та позичальником повинні узгоджуватися умови щодо розміру та порядку сплати процентів, у разі не встановлення розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (стаття 1048 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції ні розмір процентів, ні порядок їх сплати договором між сторонами не визначені.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом ( частина 3 стаття 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина 4 стаття 12 ЦПК України).

При зверненні до суду Банк у позові зазначив матеріально-правову вимогу до відповідача, що випливає зі спірних правовідносин (предмет позову), а також зазначив підстави позову, якими є обставини (юридичні факти), з наявністю яких або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

В позовній заяві Банк зазначав як підставу позову укладення між сторонами кредитного договору, а саме підписання відповідачем заяви та ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, де визначаються розмір процентної ставки, порядок сплати процентів.

Саме з цими обставинами був ознайомлений відповідач, отримавши на свою адресу копію позовної заяви та додатки до неї.

Саме ці обставини досліджував суд першої інстанції та відповідно до цих обставин розглянув спір.

Будь-яких юридичних фактів, пов`язаних із застосуванням до спірних правовідносин положень частини 1 статті 1048 ЦК України та посилань на такі факти в частині обрахувань заборгованості за кредитним договором з урахуванням рівня облікової ставки Національного банку України позовна заява не містить.

За приписами частини 3 статті 49 ЦПК України підстави позову можуть бути змінені протягом розгляду справи. При цьому позивач замість указаних юридичних фактів посилається на інші, що обґрунтовують ту саму вимогу, але не повинен виходити за межі спірного матеріально-правового правовідношення. Між тим, АТ «А-Банк» таким правом позивача щодо зміни підстав позову не скористалося.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування грошовим кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Та обставина, що відповідач доводи банку в обґрунтування заявлених вимог не спростував, про що зазначає скаржник, не дає підстав для суду вирішувати спір у справі всупереч наданих доказів лише на підставі позицій сторін.

Скаржнику слід врахувати, що принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Така правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 у справі № 917/1307/18.

Також апеляційний суд погоджується з відмовою в задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини заборгованості за кредитом у розмірі 38 757 грн 47 коп, оскільки суд першої інстанції правильно вважав, що зазначені сума була безпідставно врахована Банком на погашення процентів, різного виду комісії, тощо, що не передбачено умовами Анкети-заяви.

Фактичне використання кредитної картки позичальником, що свідчить про визнання ним наявності між сторонами справи відповідних правовідносин, не дає суду можливість задовольнити позовні вимоги в цій справі в частині стягнення боргу за відсотками, іншими платежами, оскільки відсутні погоджені сторонами умови для нарахування таких платежів. При цьому наявність правовідносин між сторонами під сумнів судами не ставиться, що й призвело до часткового задоволення позовних вимог у справі в частині стягнення боргу по тілу кредиту.

До спірних правовідносин також не підлягають застосуванню положення частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua.terms), неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, за відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, наданий банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 265/7652/15ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, від 09 липня 2018 року № 202/19403/13ц, що, на думку скаржника, повинні бути враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, не заслуговують на увагу з огляду на те, що судові рішення у цих справах ухвалювались без врахування правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Між тим, у справі, що переглядається, з огляду на ієрархію судових рішень, застосуванню підлягають правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у зазначеній постанові.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановивши обставини справи.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог Банком не оскаржувалося, тому судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню в цій частині не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 38 757 грн 47 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 27 574 грн 36 коп. заборгованості за простроченими відсотками, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.