Справа № 348/203/23
Провадження № 22-ц/4808/602/24
Головуючий у 1 інстанції Бурдун Т. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

учасники справи

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2024 року, ухвалене судом у складі судді Бурдуна Т.А.,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська компанія з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 05.07.2020 року між ТОВ «Файна готівка» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 430985.

04.09.2020 року між ТОВ «Файна готівка» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») було укладено договір відступлення права вимоги № 20200904-2, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЦФР» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 430985 від 05.07.2020 року.

29.12.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір відступлення прав вимоги № 20211229, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №430985 від 05.07.2020 року.

Відповідно до Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником ТОВ «ФК «ЦФР»- додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги № 20211229 від 29.12.2021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача у сумі 19593,00 грн, з яких: 15750,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3843,00 грн сума заборгованості за щомісячними відсотками.

У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 430985 від 05 липня 2020 року в розмірі 19593,00 грн, з яких: 15750,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3843,00 грн сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська компанія з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська компанія з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 430985 від 05 липня 2020 року в розмірі 19593,00 грн, з яких: 15750,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 3843,00 грн сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на не з`ясування судом фактичних обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2024 року та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути на її користь сплачений судовий збір в розмірі 4026 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 4000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця зазначила, що висновок суду щодо укладення між відповідачкою та ТОВ «Файна готівка» договору надання коштів у позику є помилковим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази укладання даного договору.

В заяві про перерахування грошових коштів яка долучена до позовної заяви позивачем, зазначено не кредитний договір №430985 від 05.07.2020 року, а кредитний договір №430985 від 03.07.2020 року, який між ТОВ «Файна Готівка» і відповідачем укладено не було та грошові кошти відповідачка не отримала у зв`язку з не погодженням умов кредитування.

Крім того заява-анкета датована 03.07.2020 року, а позивач посилався на неукладений кредитний договір датований 05.07.2020 року.

В заяві-анкеті на першій сторінці відсутні підписи відповідачки, що свідчить про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, що передбачені ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Вважає, що висновок суду щодо доведеності факту перерахування відповідачці грошових коштів в розмірі 15750,00 грн, на підставі договору про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №430985 від 05.07.2020 року ґрунтується на припущеннях та є помилковим, оскільки відповідачка заперечує, що вона отримувала грошові кошти від ТОВ «Файна Готівка» на умовах фінансового кредиту №430985 від 05.07.2020 року.

Скаржниця посилається на те, що позивачем не надано до суду належних доказів про перерахування чи надання грошових коштів відповідачці, а саме не надано виписку з банку про зарахування коштів на поточний рахунок.Надана довідка від 20.04.2023 року АТ «Таскомбанк» не може вважатися належним та допустимим доказом підтвердження перерахування ТОВ «Файна Готівка» грошових коштів відповідачці, оскільки дана довідка не являється первинним документом та в ній відсутні дані, що на поточний рахунок відповідачки за договором про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №430985 від 05.07.2020 року було перераховано грошові кошти відповідачці.

Вважає помилковим висновок суду щодо розміру заборгованості, який встановлений розрахунком заборгованості станом на 29.12.2021 року, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Посилаючись на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та постанові Верховного Суду від 11.03.2015 року у справі №6-16цс15, зазначила, що розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначив, що жодних заперечень з приводу непогодження з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання вищезазначеного договору відповідачкою висловлено не було.

Обставини укладення вищевказаного договору відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами. Вона була належним чином ознайомлена з умовами вищезазначеного договору.

З огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору. Вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавався недійсним, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. На кожному аркушу договору № 430985 від 05.07.2020 року міститься підпис скаржниці, що в свою чергу доводить його укладення збоку останньої.

Відповідно до Заяви-анкети на отримання кредиту від 03.07.2023, підписанням цієї заяви позичальник підтвердив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про іншу інформацію, необхідно для свідомого вибору фінансової послуги.

Посилання скаржниці на те, що в заяві-анкеті на отримання кредиту зазначена дата кредитного договору раніше за дату самого кредитного договору не може братися до уваги, оскільки заява-анкета на отримання кредиту в часовому проміжку укладається раніше за сам кредитний договір, оскільки первісному кредитору необхідний час для погодження надання кредиту.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка не укладала договір, не може бути прийнято до уваги, оскільки доказів того, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитного договору від її імені, до суду не надані. З матеріалів справи вбачається, що до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій скаржниця не зверталась, як і не оскаржував правомірність укладення договору.

На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надано копії відповідного кредитного договору, договору факторингу із додатками та розрахунок заборгованості за кредитним договором №430985 від 05.07.2020, які скаржниця належними доказами не спростувала.

Крім того, на спростування відповідних тверджень викладених ОСОБА_1 у відзиві на позивну заяву, позивачем надано суду підтвердження надання/ перерахування коштів позичальнику за укладеним кредитним договором №430985 від АТ «Таксобанк» що в свою чергу підвереджує перерахунок (надання) кредитних коштів.

Зазначив, що скаржниця не погоджуючись з відповідним розрахунком заборгованості за кредитним договором № 430985 від 05.07.2020 року, мала право подати контррозрахунок, однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позивні вимоги скаржницею не надано.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 19 593 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою не виконано зобов`язань, визначених кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 липня 2020 року між ТОВ «Файна Готівка» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №430985.

Предметом договору, є грошові кошти (кредит) в сумі 15750 грн, які надані кредитодавцем позичальнику на споживчі потреби та які останній зобов`язується повернути зі сплатою процентів кредитодавцю.

Сума кредиту надається у безготівковій формі шляхом її перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 15 000 грн. на картку позичальника.

За надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю комісію у розмірі 750 грн. Кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності. Кредит повертається позичальником шляхом періодичних сплат. Загальна сума всіх платежів з урахуванням процентів становить 38745 грн. Загальна вартість кредиту (в грошовому виразі) становить 38745грн, а реальна річна процентна ставка по кредиту становить 146 %.

Перебіг строку кредиту розпочинається з моменту (дати) підписання даного договору і перерахуванням коштів кредитодавцем за реквізитами, які вказані в п. 1.2. даного договору.

За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 0,40 % в день від суми кредиту.

Розділом IV даного договору передбачена відповідальність за порушення умов договору, а саме у випадку прострочення погашення кредиту, а саме несплати суми чергового платежу згідно графіка, на наступний календарний день після несплати, кредитодавець починає нараховувати позичальнику штраф за кожен день прострочення, що становить 0,90 % від суми кредиту, яка зазначена в п. 1.1. договору. Розмір штрафу розраховується як сума процентів, зазначених в п. 2.2. договору та збільшена на 0,5 %. Штрафні санкції за несвоєчасне повернення грошових коштів за договором розраховується з дня виникнення прострочення і до дня повного погашення простроченої заборгованості за тілом та/або процентами. Граничний розмір сукупної суми штрафних санкцій не може перевищувати 50 % від суми кредиту, отриманого позичальником.

Також матеріали справи містять графік платежів за вказаним договором, пам`ятку клієнта по кредиту, анкету-заяву на отримання кредиту, які підписано ОСОБА_1 та паспорт споживчого кредиту в якому відображено сума кредитування 15 000 грн, з яких 750 грн - комісія за надання кредиту, строк кредитування 12 місяців та реальна річна процентна ставка у розмірі 146% від суми боргу за договором.

Відповідно до заяви від 03 липня 2020 року, підписаної ОСОБА_1 , остання просила перерахувати кредитні кошти за Кредитним договором №430985 від 03 липня 2020 року на її платіжну картку № НОМЕР_1 .

Листом АТ «ТАСКОМБАНК» надано підтвердження, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 55 від 19.09.2019 року банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби: 05.07.2020 о 10:58:29 на картку отримувача НОМЕР_1 , у сумі - 14500,00 грн, ID транзакції-, код авторизації 183081, відправник ТОВ «Файна Готівка»; 05.07.2020 об 11:01:37 на картку отримувача НОМЕР_1 , у сумі - 500,00 грн, ID транзакції-, код авторизації 992082, відправник ТОВ «Файна Готівка».

04 вересня 2020 року між ТОВ «Файна Готівка» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено договір відступлення права вимоги №20200904-2, відповідно до умов якого ТОВ «Файна Готівка» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до відповідача за договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту №430985 від 05 липня 2020 року.

29 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №20211229.

Відповідно до умов вказаного договору та витягу з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №20211229, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 430985 від 05 липня 2020 року.

Відповідно до п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим Договором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до Портфелю Заборгованості та відповідно вказані у реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за цими Кредитними договорами включаючи вимоги боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до договору відступлення прав вимоги №20211229 від 29.12.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 19 593 грн, з яких: 15 750 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3843 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

З матеріалів справи вбачаться, що ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Файна Готівка» договір про надання фінансового кредиту від 05 липня 2020 року на суму 15 000 грн. В даному договорі зазначені процентні ставки, штрафні санкції, строки дії та інші обов`язкові умови договору.

Даний договір, а також анкету-заяву на отримання кредиту та паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 .

Кредитні кошти за договором від 05 липня 2020 року надавались ОСОБА_1 в безготівковій формі на реквізити банківської карти вказаної відповідачкою в особисто підписаній заяві. Вказані обставини відповідачкою не спростовано належними доказами.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за зазначеним вище кредитним договором, а саме договори відступлення первісним кредитором права вимоги №20200904-1 від 04 вересня 2020 року, №20211229 від 29 грудня 2021 року, та витяг з реєстрів боржників до договору.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про укладання та підписання ОСОБА_1 з ТОВ «Файна Готівка» кредитного договору та невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, позичених в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в сумі 19 593 грн, з яких: 15 750 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3843 грн - сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Заперечуючи в апеляційній скарзі проти розрахунку та розміру заборгованості відповідачка своїх розрахунків не навела.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Відповідачка, зазначаючи в апеляційній скарзі, що вона не укладала договір позики, не надала жодних доказів на підтвердження цього, зокрема не зверталась до суду із позовом про визнання договору недійним або до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів перерахунку грошових коштів на рахунок відповідачки та отримання нею грошових коштів є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема кредитним договором за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти та зобов`язалась їх повернути. Крім того факт на підтвердження операцій по перерахуванню коштів на банківську карту ОСОБА_3 позивач подав інформаційні довідки про проведення транзакцій 05.07.2020 о 10:58:29 на картку отримувача НОМЕР_1 , у сумі - 14500,00 грн, ID транзакції-, код авторизації 183081, відправник ТОВ «Файна Готівка»; 05.07.2020 об 11:01:37 на картку отримувача НОМЕР_1 , у сумі - 500,00 грн, ID транзакції-, код авторизації 992082, відправник ТОВ «Файна Готівка».

Разом з тим, заперечуючи факт отримання грошових коштів відповідачкою не надано виписки по її особовому рахунку карти, доступ до якої має вона чи довідки про відсутність у неї банківської карти № НОМЕР_1 на момент здійснення перерахувань коштів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишено без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 травня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева