Справа № 509/1594/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Козирського Є.С.

секретаря - Лисенко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Авангардівської селищної ради про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Авангардівської селищної ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком,-

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, третя особа: Орган опіки та піклування Авангардівської селищної ради, в якому просила визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.2011 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. В період шлюбу у сторін народились діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заочним рішенням Овідіпольського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року по справі №509/2132/21 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживали разом з позивачем. В березні 2022 року відповідач забрав дітей у позивача та без дозволу і відому останньої вивіз дітей в Румунію. Відповідач заблокував свій телефон від позивача та повністю ізолював позивача від спілкування з дітьми.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав до суду відзив, у якому зазначив, що вимоги щодо визначення місця проживання дітей не визнає та повідомив, що подає зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання дітей.

20 квітня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Авангардівської селищної ради, про визначення місця проживання дітей, в якій просив визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ним - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Свої вимоги мотивує тим, що обставини, які викладені у первісному позові не відповідають дійсності, діти весь час, як до розлучення так і після нього проживали з ним - ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_1 з дітьми не спілкується, не бере участі у фізичному, культурному та духовному вихованні дітей, ОСОБА_1 не надає жодної допомоги ані фінансового, ані морального характеру, діти перебувають на повному забезпеченні батька. ОСОБА_1 самоусунулась від участі в житті та вихованні спільних з позивачем дітей, займається виключно своїм особистим життя.

Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представником ОСОБА_1 було подано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, повідомлено суд, що не має можливості забезпечити явку свідків, та просила розглядати справу за наявними матеріалами справи.

Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником ОСОБА_2 було подано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги за первісним позовом не визнав, вимоги, які заявлені в зустрічному позові просив задовольнити. Повідомив суд, що не має можливості забезпечити явку свідків, та просив розглядати справу за наявними матеріалами справи.

Представник третьої особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов має бути задоволений з наступних підстав.

Судом встановлено, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №1428, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 23 вересня 2011 року.

У шлюбі у сторін народилися діти:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 02.09.2013 року.

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 19.09.2016 року.

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 05.07.2018 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.09.2021 по справі №509/2132/21 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

11.04.2022 року ОСОБА_2 разом з дітьми - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхали на проживання за кордон в Румунію, що підтверджується відмітками про перетинання кордону в паспорті громадянина для виїду за кордон № НОМЕР_6 від 27.03.2018 року, № НОМЕР_7 від 02.03.2016 року та № НОМЕР_8 від 10.08.2017 року

29 квітня 2022 року ОСОБА_2 разом з дітьми - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - отримали посвідки на проживання для бенефіціарів тимчасового захисту та право офіційно знаходитись та проживати на території Румунії, що підтверджується посвідкою на проживання для бенефіціарів тимчасового захисту НОМЕР_11, № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , НОМЕР_12 виданих 29.04.2022 року Генеральною Імміграційною Інспекцією м. Ковасна країни Румунія.

З довідки №1953/15.09.2022 року виданої Школою-гімназією Санпетру вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 записана та відвідує заняття в середній групі в Школі-гімназії Санпетру - дитячий садок зі звичайним розкладом Санпетру, навчальний рік 2022-2023.

З довідки за №18/15.09.2022, виданої Асоціацією спортивного клубу KAME JUDO міста Брашов вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . практикують дзюдо в залі Спортивного Клубу Kame Judo на АДРЕСА_2 .

Станом на теперішній час ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають на території Румунії в Брашському повіті АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні копії паспортів для виїзду за кордон ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . З даних копій вбачається, що ОСОБА_2 разом з дітьми неодноразово повертався з дітьми на територію України, зокрема у період з 11.08.2022 року по 24.08.2022 року та у період з 17.09.2022 по 22.09.2022 року, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія № НОМЕР_7 від 02.03.2016 року, паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія № НОМЕР_8 від 10.08.2017 року та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія № НОМЕР_6 від 27.03.2018 року.

З вищевказаного вбачається, що ОСОБА_2 не викрадав та не переховував дітей, а лише тимчасово, без наміру змінити державу їх постійного проживання вивіз, дітей за кордон, не забороняв дітям спілкуватися з біологічної матір`ю та неодноразово повертався на територію України.

Суд звертає увагу на те, що починаючи з моменту виїзду дітей за кордон, а саме з квітня 2022 року, ОСОБА_1 не вживала жодних заходів щодо повернення дітей на територію України, а лише в лютому 2023 року звернулась за допомогою до правоохоронних органів. Сукупність фактів свідчить про те, що ОСОБА_1 , до моменту подання позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів, не вживала дій правового характеру для повернення дітей до України.

Вищевказані обставини були встановлені у постанові Одеського апеляційного суду від 06.10.2023 року по справі №509/5310/22 і доказуванню не потребують.

Судом встановлено, що в рамках Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, яка застосовується у відносинах між Україною та Румунією., з метою відібрання дітей у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась до Міністерства Юстиції України з заявою про відібрання дітей від батька і повернення їх з Румунії в Україну. За результатами розгляду даної заяви ІІІ Цивільною секцією Бухарестського суду було прийнято рішення від 12.01.2024 року по справі №14/2024, яким у позові відмовлено. Цивільним відділом ІІІ Бухарестського суду було встановлено, що повернення неповнолітніх до регіону Одеса, Прилиманське, є небезпечним через ракетні та безпілотні атаки з боку Росії. У зв`язку з цим, ця ситуація може бути розглянута у контексті пункту б) статті 13 Гаазької Конвенції, яка передбачає, що дитину не повинно повертати, якщо існує серйозна загроза її фізичному або психічному благополуччю. Під час розгляду даної справи судом, у присутності психолога була допитана неповнолітня ОСОБА_3 , яка вказала, що не бажає повертатися до України через війну та бої, які там тривають, і вона боїться. Також, психологом було повідомлено, що ним під час бесіди з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено, що «дівчинці подобається в Румунії, вона зарахована до соці-освітньої установи, розуміє і висловлюється румунською мовою у взаємодіях з друзями, а коли стикається з труднощами, їй допомагає подруга. Їй подобається в Румунії, і вона хоче продовжити там проживання. Причиною, через яку вона знає, що покинула Україну, на думку дитини, є те, що там була війна і небезпека. Дитина давала позитивні відгуки щодо того, як сприймає свого батька і відмовляється взаємодіяти з матір`ю, мотивуючи це тим, що матір залишила її і пішла з дому, не піклувалася про неї, знущалася, а згодом відвідувала дуже рідко.» Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні її позовної заяви, у зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до характеристики від 03.10.2023 року, наданої директором Одеського ліцею №73, ОСОБА_3 до школи привів і оформляв документи батько. Вихованням та навчанням займався теж він та багато допомагає бабуся (його мати, - ОСОБА_7 ). Зі школи дитину забирала бабуся і весь час турбувалася про її справи в школі. Маму ОСОБА_3 класний керівник побачив лише один раз, в кінці начального року (коли потрібна була характеристика на дитину). Під час онлайн навчання, дитини знаходилась з батьком, який повністю займається вихованням доньки.

Зі змісту консультаційного висновку №04-Г-1075 від 21.07.2023 року підготовленого провідними фахівцями із соціальної роботи Відділу питань з надання соціальних послуг, розвитку альтернативних форм виховання та правового забезпечення Центру соціальних служб Одеської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 доброзичливо ставляться один до одного та до дорослих членів родини. Старша донька ОСОБА_3 виявляє турботу про молодших, усі діти своєю матір`ю упевнено називають жінку батька - ОСОБА_3 , яка про них піклується. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 найбільшу прихильність відчувають до батька та інтерес до новонародженого брата. Найзначнішою у житті ОСОБА_5 є мама ОСОБА_3 та новонароджений брат. З мамою ОСОБА_3 дівчинка відчуває близький, важливий, необхідний для неї зв`язок: емоційний та фізичний. Інтерес до людей, членів сім`ї, світу йде через зв`язок з мамою ОСОБА_3 . Всі інші члени сім`ї, включаючи батька сприймаються як одне ціле - емоційно-комфортний, безпечний, постійний життєвий простір.

На виконання ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.10.2023 року Комунальним некомерційним підприємством «Дитяча міська поліклініка №2» Одеської міської ради листом №926 від 06.11.2023 року було повідомлено, що зі слів лікаря-педіатра КНП «ДМП №2» ОМР Олени АЛБУР, в більшості випадків дітей при відвідування лікарів супроводжувала їх бабуся - матір ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що не знайшли свого підтвердження посилання позивача за первісним позовом про те, що діти весь час, до моменту, як ОСОБА_2 виїхав з дітьми за межі України, проживали з ОСОБА_1 та мали з нею міцний психо-емоційний зв`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Ч. 3,4 ст.29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору, місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

ч. 1, ч. 2, ч. 6, ч. 8 ст.7 СК України визначає, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 9 СК України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Як зазначено у ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Відповідно до положень ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Згідно ч. 1,2 ст.160 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

На виконання ухвали Овідіопольського суду Одеської області від 22.05.2023 року, ГУ ДПС в Одеській області було надано відповідь від 02.06.2023, зі змісту якої вбачається, що за період з 2 кварталу 2020 року по 1 квартал 2023 року ОСОБА_1 лише отримувала лише соціальні виплати від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Відповідно до договору оренди від 10.09.2023 року ОСОБА_1 передала у тимчасове користування (оренду) у строк до 13.03.2024 року однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та паркінг на одне машиномісце номер А691.

Пунктом 4.1. Договору від 10.09.2023 року встановлено, що Орендарем сплачується місячна плата з розрахунку за оренду квартири 10 000,00 (десять тисяч) гривень та паркінг 2000,00 (дві тисячі) гривень.

Відповідно до довідки серії ААА №1218313, виданої 12.01.2022 року МВС України, станом на 12.01.2022 року ОСОБА_1 на території України до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Одночасно з цим, відповідно до довідки за вих.№398 від 15.05.2023 року виданою ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна», з 2022 року компанією ТОВ «Марлоу Навігейшн Україна» ОСОБА_2 надаються посередницькі послуги з працевлаштування на судна іноземних судновласників. Базова ставка заробітної плати старшого механіка згідно його трудового контракта становить 2 827,00 доларів США на місяць.

Відповідно до довідки від 06.07.2023 року виданої, ТОВ «Бремер Береедерунгс Гешельшафт», ОСОБА_2 працював в даній компанії на посаді старшого механіка на борту судна MV Nautical Georgia (Нотікал Джорджія), з 10.05.2022 року по 01.08.2022 року. Заробітна плата становила 4419,00 доларів США на місяць, згідно з трудовим договором.

Згідно довідки №348 від 10.05.2023 року виданої, Комунальним некомерційним підприємством «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за даними архіву, реєстратури та картотеки не значиться.

Відповідно до довідки №25/2 від 12.05.2023 року, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської міської ради ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки на обліку у лікаря-нарколога не значиться.

Згідно акту обстеження умов проживання від 31.05.2023 року складеного Суворовським територіальним відділом Служби у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_2 має місце проживання на період коли привозить дітей на територію України, а саме квартиру АДРЕСА_5 . В квартирі створені всі умови для проживання дітей, в квартирі чисто, сучасний ремонт, в наявності побутова техніка, меблі. У дітей є окрема кімната, спальні місця, стіл для навчання, іграшки, книжки та речі по сезону

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Однак, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини». Оскільки мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За статтею 9 Конвенції - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, ст.161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989.

Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 здійснює догляд за дітьми, створив для них належні побутові умови для проживання, займається її вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів, беручи до уваги їх малолітній вік, а також те, що діти проживають з батьком у вже звичних для них умовах, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, проживання матері окремо від дітей в іншій країні, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з батьком.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 1 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Таким чином, враховуючи, що судом встановлено, що визначення місця проживання дітей разом з батьком не суперечитиме інтересам дітей, а навпаки позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному, суд приходить до висновку про задоволення заявлених зустрічних вимог, оскільки таке рішення відповідатиме найвищим інтересам дітей.

Неподання третьою особою відповідного висновку щодо доцільності визначання місця проживання дитини з одним з батьків суд не вважає перешкодою для ухвалення рішення, оскільки по-перше, неможливість його подання була пояснена представником третьої особи відсутністю дітей в Україні. І на думку суду висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.

Вказаний висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19 та від 30 листопада 2022 року у справі № 523/11247/19.

З огляду на встановлені у справі обставини, враховуючи інтереси дітей, їх вік, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з батьком підлягають задоволенню.

Суд наголошує, що визначення місця проживання дітей разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дітьми та прийняття участі у їх вихованні.

При цьому, суд зазначає, що мама дітей, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок спілкуватися з дітьми, піклуватися про їх здоров`я, стан їх розвитку, незалежно від того з ким вона буде проживати. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Авангардівської селищної ради про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Авангардівської селищної ради, про визначення місця проживання дітей разом з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 25.04.2024 року.

Суддя: Є. С. Козирський