Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/23/24

Провадження №2/377/99/24

04 березня 2024 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Пскової А.І., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

09 січня 2024 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Крамаренка О.І. звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого, посилаючись на статті 105, 110, 112, 113 СК України, просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 157.

Позов обґрунтовано тим, що 21 листопада 2009 року позивач та відповідачка уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №157. За час шлюбу в них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що з лютого 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя та сімейні стосунки. Між подружжям втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Позивач та відповідачка живуть окремо, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній, а тому шлюб існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, так як сім`я розпалася і продовжувати такі відносини позивач не бажає, оскільки це суперечить його інтересам. Спір щодо поділу спільного майна між сторонами відсутній.

Ухвалою судді від 18 січня 2024 року, після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам частини першої статті 177 ЦПК України та надано позивачу строк сім днів для усунення зазначених в ній недоліків.

22 січня 2024 року позивач, в інтересах якого діє адвокат Крамаренко О.І., усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 22 січня 2024 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 19 лютого 2024 року.

Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року судове засідання було відкладено на 04 березня 2024 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник- адвокат Крамаренко О.І. у призначене судове засідання не прибули, про дату, час і місце якого повідомлені належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Представник позивача - адвокат Крамаренко О.І. у поданій через систему «Електронний суд» заяві просив розглядати справу за відсутності сторони позивача.

Відповідачка ОСОБА_2 у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, про що свідчить її підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позов визнала.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положенням частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 21 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_1 , громадянин України, та ОСОБА_5 , громадянка України, зареєстрували шлюб 21 листопада 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 21 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис за № 157. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 (а.с. 14).

Під час шлюбу в них народилися діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком яких є позивач, матір`ю відповідачка, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до справи (а.с. 15-16).

Згідно з копією паспорта серії НОМЕР_2 позивача ОСОБА_1 , яка долучена до справи, він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Відповідно до інформації №15-08/62 від 12 січня 2024 року, наданої Управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 12 листопада 1991 року по теперішній час (а.с.19).

Як убачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що з лютого 2023 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені через різні погляди на життя та сімейні стосунки. Між подружжям втрачені усі фізичні та духовні зв`язки. Позивач та відповідачка живуть самостійним життям, спільне господарство не ведуть, спільний бюджет в них відсутній, а тому шлюб існує формально. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, який не бажає продовжувати шлюбні відносини.

Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

За змістом частини другої статті 18, статті 51, частини третьої статті 56, частини першої статті 110 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як убачається із змісту позовної заяви, спір щодо поділу спільного майна між сторонами відсутній. У поданій до суду заяві представник позивача- адвокат Крамаренко О.І. зазначив, між позивачем та відповідачкою відсутній спір про місце проживання дітей, сторони домовилися, що діти будуть проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідачка у поданій до суду заяві також підтвердила, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом з нею.

Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У поданій до суду заяві відповідачка зазначила, що бажає залишити після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_6 .

Тому суд дійшов висновку про необхідність після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище ОСОБА_6 .

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

У позовній заяві позивач просив судові витрати по сплаті судового збору віднести за його рахунок.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Виходячи з наведеного, сплачений позивачем при поданні позову судовий збір з відповідачки на користь позивача не стягується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 157.

Після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище ОСОБА_6 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 04 березня 2024 року.

Суддя Н. С. Бабич