ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/442/24 Справа № 208/1621/22 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що з 2000 року вона є клієнтом AT КБ «ПриватБанк». Між нею та банком були укладені договори про відкриття та обслуговування банківських карткових рахунків, а саме: на рахунок № НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 , вона отримувала соціальну виплату по догляду за сином, інвалідом з дитинства 2 групи, залишок коштів на картці 9287,46 гривень; на рахунку № НОМЕР_3 , картка № НОМЕР_4 , вона мала кредитні кошти в розмірі 51500грн., залишок власних коштів на картці 2890,73 гривень; до рахунку № НОМЕР_3 вона мала додаткову іменну картку № НОМЕР_5 строком по грудень 2024 року, за випуск якої сплатила банку 149 гривень; на рахунку № НОМЕР_6 (Угода № SAMDN6099 від 29.11.2012р.) Бонус+ позивач мала залишок 917,78 грн. (нараховано як відсоток на залишок власних коштів на рахунку № НОМЕР_3 ), якими могла розрахуватись за товари або послуги.

05 жовтня 2021 року Банк рекомендованим листом № 287 надіслав їй повідомлення № 20.1.0.0.0/7-210929/17829 від 29 вересня 2021 року, за підписом керівника дирекції роздрібного бізнесу ОСОБА_2 , з проханням протягом 10 робочих днів від дня надсилання цього повідомлення через відділення банку або на поштову адресу Банку (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) надати відповіді на поставленні у повідомленні питання та належним чином засвідчені документи, попереджено, що в іншому випадку Банком буде прийнято рішення про відмову в обслуговуванні, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

12 жовтня 2021 року тобто на п`ятий робочий день після надсилання вищевказаного повідомлення, на поштову адресу AT КБ «ПриватБанк» рекомендованим листом № 309 вона надіслала відповідь на повідомлення банку № 20.1.0.0.0/7-210929/17829 від 29 вересня 2021 року з вичерпною інформацією, відповідями на всі поставленні питання та на підтвердження додала належним чином засвідчені копії документів.

Про прийняте рішення за результатом розгляду наданої на лист АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-210929/17829 від 29 вересня 2021 року інформації та документів вона просила письмово повідомити на її поштовий адрес.

26 жовтня 2021 року з Приват24 їй стало відомо, що всі її картки заблоковано, вона зателефонувала на гарячу лінію за телефоном № 3700 і оператор повідомив, що Банк зі своєї ініціативи розірвав з нею ділові відносини та укладені договори банківського обслуговування. На її прохання видати залишки власних коштів з її рахунків в AT КБ «ПриватБанк» через касу банку було відмовлено та повідомлено, що на її адресу направлено лист з інформацією та списком документів, які необхідно надати банку, щоб отримати залишки власних коштів зі своїх рахунків.

У листопаді 2021 року вона отримала від банку поштовий лист з повідомленням № 20.1.0.0.0/7-211027/110 від 27 жовтня 2021 року про те, що Банком на підставі частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу; затвердженого постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 26 жовтня 2021 року прийнято Рішення про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банк.

Внаслідок прийнятого рішення про відмову достроково за ініціативою банку розриваються укладені договори банківського обслуговування/ депозитні (вкладні) договори та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків, та закриваються поточні/ депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій.

Запропоновано протягом 30 днів від дня відправлення цього повідомлення звернутись у відділення Банку із заявою про перерахування залишків коштів на рахунках на рахунок в інший банк.

13 листопада 2021 року рекомендованим листом № 278 вона надіслала на адресу AT КБ «ПриватБанк» вимогу негайно видати залишки власних коштів на її рахунках в AT КБ «Приватбанк» готівкою шляхом видачі в касі відділення AT КБ «Приватбанк», тому що пропозиція Банку перерахувати залишки коштів з рахунків AT КБ «ПриватБанк» на рахунок іншого банку є неприйнятною, погіршує її фінансовий стан, оскільки при такому перерахунку стягується комісія від 0,5% до 1% від суми коштів, що перераховуються.

Крім того, 30 листопада 2021 року їй зателефонували з AT КБ «ПриватБанк» з телефону № НОМЕР_7 і повідомили, що згідно п. 2.1.4.13.4. Умов та Правил надання банківських послуг AT КБ «ПриватБанк», що її кошти на бонусному рахунку в розмірі 917,78грн. в зв`язку із закриттям поточного рахунку за ініціативою Банку, анулюються та зараховуються на дохідний рахунок Банку.

Власні кошти Позивача в сумі 12179,24 грн., що з 26 жовтня 2021 року були заблоковані Банком, видано їй в касі відділення AT КБ «ПриватБанк» 02 березня 2022 року.

Вважає протиправними дії AT КБ «ПриватБанк» щодо відмови від підтримання ділових відносин, відмови в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин, розірвання договорів і закриття рахунків, анулювання коштів з бонусного рахунку, утримання на заблокованих рахунках та невидачу їй власних коштів через касу Банку протягом тривалого часу, просила визнати протиправним дії банку, стягнути на її користь пеню за порушене прострочене зобов`язання у розмірі 46037,53 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову, оскільки банк діяв у спосіб та порядок передбачений положеннями ч. 3 ст. 651 ЦК України, п. 3 ч. 2 ст. 8, ст. 11, ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_8 від 06 грудня 2019 року, згідно до Умов та правил, розміщених на офіційному сайті Банку за електронною адресою: www.privatbank.ua, згідно до Рішення від 20 травня 2021 року про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору, у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману Банк. Разом з тим, суд вважав, що заявлені вимоги про стягнення пені є безпідставними, та застосовується за порушення строкового зобов`язання, проте в даних правовідносинах строку виконання зобов`язання судом не встановлено. Заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні норм цивільно-процесуального законодавства.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що дії AT КБ «ПриватБанк» щодо відмови від підтримання ділових відносин, відмови в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин, розірвання договорів і закриття рахунків, анулювання коштів з бонусного рахунку, утримання на заблокованих рахунках та невидачу власних коштів через касу Банку протягом тривалого часу порушують права позивача та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства. Зазначає, що позивач є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому з банка підлягає стягненню пеня, передбачена ч.5 ст. 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХП у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів, а саме 26 жовтня 2021 року до дня фактичної видачі у розмірі 46037,53 грн. Оскільки банком завдано їй моральну шкоду, що виразилась психологічним напруженням, розчаруванням та незручностями, які виникли внаслідок протиправних дій банку їй завдано моральну шкоду на, що суд першої інстанції не звернув уваги та відмовив у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційна скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що з 2000 року ОСОБА_1 є клієнтом AT КБ «ПриватБанк».

Між ОСОБА_1 та AT КБ «ПриватБанк» укладено договори про відкриття та обслуговування банківських карткових рахунків, а саме: на рахунок № НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 , позивач отримувала соціальну виплату по догляду за сином, інвалідом з дитинства 2 групи, залишок коштів на картці 9287,46 гривень; на рахунку № НОМЕР_3 , картка № НОМЕР_4 , позивач мала кредитні кошти у розмірі 51500 грн., залишок власних коштів на картці 2890,73 гривень; до рахунку № НОМЕР_3 позивач мала додаткову іменну картку № НОМЕР_5 строком по грудень 2024 року, за випуск якої сплатила банку 149 гривень; на рахунку № НОМЕР_6 (Угода № SAMDN6099 від 29.11.2012р.) Бонус+ позивач мала залишок 917,78грн. (нараховано як відсоток на залишок власних коштів на рахунку № НОМЕР_3 ), якими можливо розрахуватись за товари або послуги.

05 жовтня 2021 року Банк рекомендованим листом № 287 надіслав позивачу повідомлення № 20.1.0.0.0/7-210929/17829 від 29 вересня 2021 року, за підписом керівника дирекції роздрібного бізнесу ОСОБА_2 , в якому просив протягом 10 робочих днів від дня надсилання цього повідомлення через відділення банку або на поштову адресу Банку надати відповіді на поставленні у повідомленні питання та належним чином засвідчені документи, та попередив позивача, що в іншому випадку Банком буде прийнято рішення про відмову в обслуговуванні, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

12 жовтня 2021 року позивач на адресу AT КБ «ПриватБанк», рекомендованим листом № 309, надіслала відповідь на повідомлення банку № 20.1.0.0.0/7-210929/17829 від 29 вересня 2021 року з інформацією, відповідями на всі поставленні питання та на підтвердження додала належним чином засвідчені копії документів, про прийняте рішення просила повідомити її письмово.

26 жовтня 2021 року з додатку «Приват24», ОСОБА_1 стало відомо, що всі її картки заблоковано, зателефонував на гарячу лінію за телефоном № 3700, оператор їй повідомив, що Банк зі своєї ініціативи розірвав з позивачем ділові відносини та укладені договори банківського обслуговування, видати залишки власних коштів з рахунків позивача в AT КБ «ПриватБанк» через касу банку, відповідач відмовив та повідомив, що на її адресу направлено лист з інформацією та списком документів, які необхідно надати банку, щоб отримати залишки власних коштів зі своїх рахунків.

Відповідач листом № 20.1.0.0.0/7-211027/110 від 27 жовтня 2021 року повідомив про те, що Банком на підставі частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу; затвердженого постановою правління Національного банку України від 19 травня 2020 року № 65, з урахуванням результатів здійснених заходів належної перевірки, моніторингу ділових відносин та фінансових операцій, 26 жовтня 2021 року прийнято Рішення про відмову від підтримання ділових/ відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/ розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/ неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/ подання інформації з метою введення в оману банк. Внаслідок прийнятого рішення про відмову достроково за ініціативою банку розриваються укладені договори банківського обслуговування/ депозитні (вкладні) договори та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків, та закриваються поточні/ депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій. Запропоновано протягом 30 днів від дня відправлення цього повідомлення звернутися у відділення Банку із заявою про перерахування залишків коштів на рахунках на рахунок в інший банк.

13 листопада 2021 року ОСОБА_1 на адресу відповідача, рекомендованим листом № 278, надіслала вимогу негайно видати залишки власних коштів з її рахунків в AT КБ «ПриватБанк» готівкою шляхом видачі в касі відділення AT КБ «ПриватБанк», тому що пропозиція Банку перерахувати залишки коштів з рахунків AT КБ «ПриватБанк» на рахунок іншого банку є неприйнятною, погіршує фінансовий стан Позивача, оскільки при такому перерахунку стягується комісія від 0,5% до 1% від суми коштів, що перераховуються, про прийняте рішення просила повідомити письмово.

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 зателефонували з AT КБ «ПриватБанк» з телефону № НОМЕР_7 і повідомили, що згідно п. 2.1.4.13.4. Умов та Правил надання банківських послуг AT КБ «Приватбанк», кошти Позивача на бонусному рахунку в розмірі 917,78 грн. в зв`язку із закриттям поточного рахунку за ініціативою Банку, анулюються та зараховуються на дохідний рахунок Банку, власні кошти Позивача в сумі 12179,24 грн., були видані в касі відділення AT КБ «Приватбанк» 02 березня 2022 року.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Приписами п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, відповідно до вимог ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Згідно з вимогами п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності до частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною другою статті 634 ЦК України визначено, що договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Також, за частиною третьою статті 634 ЦК України, якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Згідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. Метою цього Закону є правове забезпечення захисту законних інтересів вкладників та інших клієнтів банків, сталого розвитку і стабільності банківської системи, а також створення сприятливих умов для розвитку економіки України і належного конкурентного середовища на фінансовому ринку.

Статтею 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність», визначено, що цей Закон, в тому числі, регулює відносини, що виникають під час діяльності банків.

Згідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачено що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

В той же час, обмежень у праві Банку на розірвання в односторонньому порядку укладених з клієнтами договорів, приписи ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не містять.

Також, згідно зі ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачено, що : Клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: 1) відомості, які підлягають обов`язковій публікації, про фінансові показники діяльності банку та його економічний стан; 2) перелік керівників банку та його відокремлених підрозділів, а також фізичних та юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 3) перелік послуг, що надаються банком; 4) ціну банківських послуг; 5) іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг; 6) щодо кількості акцій (паїв) банку, які знаходяться у власності членів виконавчого органу банку, та інформацію в обсязі, визначеному Національним банком України, про осіб, частки яких у статутному капіталі банку перевищують 5 відсотків; 7) інформацію, обов`язковість надання якої передбачена законом.

Банк зобов`язаний мати власний веб-сайт та розміщувати на ньому інформацію, визначену законами, нормативно-правовими актами Національного банку України, а також нормативно-правовими актами Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Банк несе відповідальність за актуальність та достовірність інформації, розміщеної на його веб-сайті.

Пунктом першим частини другої статі шостої Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_8 від 06 грудня 2019 року, суб`єктами первинного фінансового моніторингу є: банки, страховики (перестраховики), страхові (перестрахові) брокери, кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи;

Частиною шостою статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_8 від 06 грудня 2019 року, передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

Згідно до частини першої статті 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_8 від 06 грудня 2019 року, визначено, що:

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися від проведення підозрілої фінансової операції.

У випадках, передбачених цією частиною, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний протягом одного робочого дня, але не пізніше наступного робочого дня з дня відмови, повідомити спеціально уповноваженому органу про спроби проведення фінансових операцій та про осіб, які мають або мали намір відкрити рахунок/встановити ділові відносини та/або провести фінансові операції або з якими розірвано ділові відносини (закрито рахунок) на підставі цієї статті, а також про проведення фінансових операцій щодо зарахування коштів, які надійшли на рахунок такого клієнта, та про фінансові операції, в проведенні яких було відмовлено.

Колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 8, ст. 11, ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_8 від 06 грудня 2019 року, 27 жовтня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» за вих. № 20.1.0.0.0/7-211027/110 направило на ім`я ОСОБА_1 повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, за змістом якого банк послався на вимоги п. 3 ч. 2 ст. 8, ст. 11, ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_8 від 06 грудня 2019 року, повідомив про прийняте Рішення від 26 жовтня 2021 року про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору, у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману Банк.

Отже, банк діяв у спосіб та порядок передбачений ч. 3 ст. 651 ЦК України, п. 3 ч. 2 ст. 8, ст. 11, ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № НОМЕР_8 від 06.12.2019 року, згідно до Умов та правил, розміщених на офіційному сайті Банку за електронною адресою: www.privatbank.ua, згідно до Рішення від 20 травня 2021 року про відмову від підтримання ділових/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору у зв`язку з встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману Банк.

Заявлені вимоги про стягнення пені є безпідставними, оскільки застосовується у випадку порушення строкового зобов`язання, проте в даних правовідносинах строку виконання зобов`язання не встановлено, при цьому саме позивач зволікав з отриманням коштів, а не Банк, оскільки грошові кошти в касі банку вона отримала лише 02 березня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Колегія суддів звертає увагу, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Підставою для відповідальності за завдану моральну шкоду є неправомірність рішень, дій або бездіяльності особи, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто обов`язковою умовою для виникнення зобов`язань особи для відшкодування моральної шкоди є винність такої особи.

У судовій практиці Верховного Суду сформовано підхід, за яким моральна шкода за порушення договору не може бути компенсована, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19)).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зазначена позивачем позиція жодним чином не підтверджена належними та допустимими доказами, отже, відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки не надано відповідних доказів щодо наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, через їх недоведеність належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

М.Ю. Лопатіна