Провадження № 22-ц/812/825/24 Головуючий суду першої інстанції Шолох Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2024 року м. Миколаїв Справа № 490/4419/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діяла їх представник ОСОБА_3 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Шолох Л.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «ГАРДІАН» у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «ГАРДІАН» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2022 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «ГАРДІАН» (далі ТДВ «СК «Гардіан») про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Доводи заяви обґрунтовували тим, що 21 жовтня 2020 року близько 06.00 год на 222+220 м автодороги Н-24 «Благовіщенське Миколаїв», водій ОСОБА_6 керуючи сідловин тягачем марки «Renault Prеmium 420 DCІ», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «KRONE SDS 24», допустив зіткнення із автомобілем марки CHEVROLET модель LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

Внаслідок ДТП, пасажирка автомобіля марки CHEVROLET модель LACETTI ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень померла.

25 травня та 21 грудня 2021 року до Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшли кримінальні провадження по факту вищезазначеної ДТП за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно.

Позивачі є дітьми загиблої, у наслідок смерті якої їм спричинена значна непоправна шкода, яка проявилась у моральній шкоді, втраті годувальника, виготовленні, спорудженні надгробного пам`ятника загиблої матері.

В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки RENAUIT модель PREMIUM 420 DCІ, на момент настання ДТП була зареєстрована в ТДВ «СК «ГАРДІАН» згідно полісу № АО1724099, позивачі 20 серпня 2021 року звернулись до страховика з повідомленням про ДТП та заявами про виплату відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 262 955 грн. Однак виплату відшкодування здійснено не було.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суду стягнути з ТОВ «СК «ГАРДІАН» на їх користь страхове відшкодування в загальному розмірі 262 955 грн.

30 листопада 2023 року відповідач надав до суду клопотання про зупинення провадження у справі до моменту набрання законної сили рішеннями у справах № 482/742/21 та № 482/743/21.

Клопотання мотивоване тим, що необхідно зупинити провадження у цій справі до розгляду кримінальної справи № 482/742/21 за обвинуваченням ОСОБА_6 , за участі якого сталася дорожньо-транспортна пригода у якій померла мати позивачів.

Вирок по справі за обвинуваченням ОСОБА_6 має суттєве значення для вирішення цієї цивільної справи по суті.

Смерть потерпілої ОСОБА_8 матері позивачів настала внаслідок взаємодії двох транспортних засобів, одного під керуванням ОСОБА_6 , другого під керуванням ОСОБА_7 , а кримінальні провадження стосовно зазначених осіб перебувають на розгляді в Новоодеському районному суді Миколаївської області вирок по яким не ухвалено, а отже не встановлена винність особи водія ОСОБА_6 , оскільки на час настання ДТП його відповідальність за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача по справі ТДВ «СК «ГАРДІАН».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2024 року задоволено клопотання ТДВ «СК «ГАРДІАН».

Зупинено провадження у справі № 490/4413/22 до набрання законної сили вироком суду у справах № 482/742/21 та № 482/743/21.

Ухвала суду мотивована тим, що 21 жовтня 2020 року сталася ДТП за участі транспортних засобів під керуванням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Стосовно цих осіб Новоодеським районним судом Миколаївської області здійснюється розгляд кримінальних проваджень за обвинуваченням їх у частині 2 статті 286 КК України. Станом на час розгляду справи вирок у цих провадженнях судом не ухвалено (№ 482/742/21 та № 482/743/21).

Зважаючи на об`єктивну неможливість розгляду справи № 490/4413/22 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до ТДВ «СК«ГАРДІАН» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, суд вважає за необхідне зупинити провадження у ній, до вирішення Новоодеським районним судом Миколаївської області справ № 482/742/21 та № 482/743/21.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діяла їх представник ОСОБА_3 , подали апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не зазначив конкретні об`єктивні причини, які не дозволяють прийняти рішення та провести розгляд цивільної справи.

Загибла була пасажиром, яка загинула внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки.

Позовна заява стосується стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Факт настання ДТП сторонами не заперечується.

Внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди третій особі - пасажиру, а тому на підставі частини 2 статті 1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодовувати незалежно від їхньої вини та в солідарному порядку з огляду на положення частини 1 статті 1190 ЦК України.

У такому випадку позивачі мають право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо.

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Тому позивачі, скориставшись своїм правом вибору боржника, звертаються із вимогою до ТДВ «СК «ГАРДІАН», у якому була застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу RENAUIT модель PREMIUM 420 DCІ, а отже мають право на відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі згідно заявлених вимог.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Позивачем було надано страховику та суду всі наявні у них документи і жодною нормою Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язок потерпілої особи, щодо надання страховику рішення, яке набрало законної сили по ДТП.

Крім того, зупиненням провадження у справі суд порушив право позивачів на розумні строки розгляду справи.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві зазначав, що доводи викладені в апеляційній сказі є необґрунтованими, такими, що не відповідають законодавству України та суперечать правовим позиціям, сформованим ВСУ. Оскаржувана ухвала жодним чином не порушує права позивачів, є законною та обґрунтованою.

За приписами частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 21 жовтня 2020 року сталася ДТП за участі транспортних засобів під керуванням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Стосовно цих осіб Новоодеським районним судом Миколаївської області здійснюється розгляд кримінальних проваджень за обвинуваченням їх у частині 2 статті 286 КК України. Станом на час розгляду справи вирок у цих провадженнях судом не ухвалено (№ 482/742/21 та № 482/743/21).

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

У пункті 6 частини 1 статті 251 ЦПК України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у наведеній нормі права, застосовується у тому разі, коли у цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин, предмет і підстава позову полягають у стягненні страхового відшкодування, у зв`язку зі спричиненням шкоди джерелом підвищеної небезпеки третім особам.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина 2 статті 1188 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Оскільки шкода, на яку посилаються позивачі, була завдана їм внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, то у разі встановлення обґрунтованості позовних вимог, заявлена у цій справі, шкода повинна бути відшкодована незалежно від встановлення вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо яких розглядаються кримінальні справи.

Вказане свідчить, що судом першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали: належно не мотивований зв`язок між очікуваними висновками судового рішення у наведених кримінальних справах та предметом спору у справі, що переглядається; не конкретизовано чому, з огляду на характер заявлених вимог, неможливо розглянути справу без попереднього розгляду кримінальних справ; не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Frydlender v. France»).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є помилковими.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За приписами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, не може вважатись законним і обґрунтованим та на підстав пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діяла їх представник ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2024 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «ГАРДІАН» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 21 травня 2024 року.