КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/1386/19 Головуючий у І інстанції Сенько М.Ф.
Провадження №22-ц/824/4551/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онука, визначено участь ОСОБА_1 у вихованні онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб побачень кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 11:00 годин суботи до 19 години 30 хвилин неділі, за місцем проживання матері дитини.

Рішення набуло чинності і на його виконання ОСОБА_1 25.10.2021 року видано виконавчий лист №759/1386/19.

ОСОБА_2 21.02.2023 року звернулась до суду із заявою про визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заяви ОСОБА_2 послалась на те, що 09.01.2022 року батько дитини ОСОБА_4 після закінчення побачення з дитиною, що було раніше визначено рішенням суду, всупереч цьому ж рішенню не повернув їй дитину, і в наступному він, разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1 (баба дитини), утримують дитину в невідомому місці.

Дані обставини, на думку заявниці, вказують на те, що покладений на неї рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року обов`язок про забезпечення участі ОСОБА_1 у вихованні онука відсутній, що є підставою для визнання виконавчого листа, виданого на виконання цього рішення, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року заяву задоволено. Виконавчий лист №759/1386/19 про визначення участі ОСОБА_1 у вихованні онука ОСОБА_3 , що виданий Святошинським районним судом м. Києва 25.10.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню з 09 січня 2022 року.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , стягувач, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із двох аспектів. По-перше, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 рокуна заявницю покладено обов`язки, що засновані на факті відсутності між батьками спору про місце проживання дитини. Однак, з виникненням такого спору, ці обов`язки є припиненими. По-друге, той факт, що на час розгляду заяви дитина проживає з матір`ю та те, що виконавчий лист звернуто до примусового виконання після того, як дитина була повернута матері, не вказує на те, що обов`язок заявниці за рішенням суду не припинено, оскільки наявний спір про місце проживання дитини.

Апелянт з такими висновками і мотивацією суду не погоджується, вважає їх помилковими. Вказує, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року визначено участь ОСОБА_1 у вихованні онука ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб побачень кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 11:00 годин суботи до 19 години 30 хвилин неділі, за місцем проживання матері дитини. За вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист. Матір`ю дитини є ОСОБА_2 , яка є боржником відповідно до спірного виконавчого листа. Порядок примусового виконання рішення суду регламентується приписами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», в силу приписів якої рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпечення боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному судовим рішенням.

Таким чином, право баби - ОСОБА_1 на спілкування та участь у вихованні онука - ОСОБА_3 гарантоване законом та підтверджене відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Рішення суду, яке набрало законної сили, обов`язкове для виконання. Створення будь-яких перешкод у ефективному виконанні остаточного рішення суду, а тим більше у такій делікатній сфері, як сімейні правовідносини, не відповідає принципу верховенства права.

Наявність чи відсутність спору батьків про місце проживання дитини не було предметом розгляду у справі №759/1386/19. Ця обставина жодним чином не стосувалась спору та спірних правовідносин, які виникли між бабою та відповідачкою і не було предметом доказування у цій справі.

Апелянт вважає, що питання наявності чи відсутності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини не відноситься до вирішення спору щодо участі баби або діда у виховання онука та спілкуванні з ним.

Законодавець покладає обов`язок не чинити перешкод у спілкування баби чи діда з онуком/онуками на обох батьків, незалежно від того з ким фактично проживає дитина. І такий обов`язок згідно ч. 2 статті 15 СК України може бути припинений лише у зв`язку із недієздатністю, психічним розладом, тяжкою хворобою чи іншою поважною причиною, на кшталт досягнення дитиною повноліття. Проте цих обставин у даній справі встановлено не було.

Окремо звертає увагу суду апеляційної інстанції на безпідставність та необґрунтованість визначення місцевим судом дати, з якої виконавчий документ визнається таким, що не підлягає виконанню, а саме 09 січня 2022 року.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судове засіданні ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, направила на адресу апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Семененко В.П. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

У даній справі встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року задоволено частково позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з онуком. Визначено участь бабусі - ОСОБА_6 у вихованні онука - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб побачень кожної першої та третьої суботи та неділі місяця з 11:00 годин суботи до 19 години 30 хвилин неділі, за місцем проживання матері дитини.

05.10.2021 року Святошинським районним судом м. Києва за вказаним судовим рішенням ОСОБА_6 видано виконавчий лист №759/1386/19.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 в обґрунтування вимог зазначила, що батько дитини спільно із бабусею дитини силоміць, в порушення вимог рішень судів, змінили місце проживання дитини без згоди та відома матері. Зазначені обставини виключають обов`язок боржника - ОСОБА_2 у виконанні виконавчоголиста №759/1386/19, виданого на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що обставини, зазначені у заяві, змінились і дитина знову проживає разом із матір'ю - ОСОБА_2 .

Задовольняючи вимоги заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції погодився із доводами заявника та виходив із того, щорішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року про участь ОСОБА_1 у вихованні онука на заявницю покладені обов`язки, які засновані на факті відсутності між батьками спору про місце проживання дитини. Тому суд дійшов до переконання, що з виникненям такого спору, ці обов`язки є припиненими.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

В частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

У частині першій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року вказано, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема: резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Розгляд заяв у порядку статті 432 ЦПК України є інститутом процесуального права, який не передбачає розгляду спору по суті, дослідження розміру заборгованості за кредитним договором, надання правової оцінки розміру зобов`язання, дотримання порядку його припинення.

Тобто, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Таким факт має або визнаватися сторонами або підтверджуватись безпірними та однозначними засобами доказування, котрі не допускають багатозначного розуміння.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що існування невирішеного спору між батьками про визначення місця проживання дитини є підставою для визнання виконавчого документа, виданого на виконання рішення суду про визначення участі бабусі у вихованні дитини, таким, що не підлягає виконанню.

Однак, такі висновки суперечать вимогам ст. 432 ЦПК України.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Відповідно до приписів частин третьої, п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (Конституція України, ЦК України, СК України etc). У випадах, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Право бабусі ОСОБА_1 на спілкування та участь у вихованні онука - ОСОБА_3 гарантоване законом (частина перша статті 257 СК України) та підтверджено відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Поряд із цим, частина друга статті 257 СК України визначає обов`язок батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків та правнуків.

Питання наявності чи відсутності між батьками спору щодо місця проживання дитини не впливає на обсяг прав та інтересів баби, діда по відношенню до онука та не може перешкоджати виконанню судового рішення, яким закріплене таке право та визначений конкретний порядок участі бабусі у спілкуванні з онуком та його вихованні.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає обґрунтованими, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29.02.2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.