Номер провадження № 2-о/521/549/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді - Бобуйка І.А.,

секретаря судового засідання Скрипченко Г.В.,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2024 року заявниця звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог, заявниця посилається на те, що ОСОБА_2 здійснює відносно неї домашнє насильство, тому вона вимушена звернутись до суду.

В судове засідання заявниця з`явилася, просила заяву задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні заяви.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини видачі обмежувального припису, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім?ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім?єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашне насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров?ю особи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов?язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов?язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 607/10122/19).

Згідно тверджень заявниці, вона та ОСОБА_2 з червня 2018 року почали зустрічатись.

30.03.2024 року, 01.07.2024 року ОСОБА_2 приходив за адресою мешкання заявниці та здійснював над нею психологічне насилля.

Судом встановлено, що матеріалах справи відсутні докази звернення до Одеського районного управління ГУНП з приводу інцидентів, що відбулись 30.03.2024 року та 01.07.2024 року.

Далі заявниця стверджує, що 10.07.2024 приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , прийшов за місцем роботи заявниці, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив із нею , сварку та вчинив психологічне насилля, що проявилось у висловлюванні на її адресу нецензурних слів, принижуванні честі та гідності,чим завдав шкоди психічному та психологічному здоров?ю заявниці

Заявниця також стверджує, що у зв`язку із вищевикладеним відносно ОСОБА_4 складено адміністративний протокол та в подальшому ОСОБА_4 притягнутий рішенням Київського районного суду м. Одеси, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 КУпАП (Справа № 947/24168/24).

Суд зазначає, що стаття 173 Кодексу України передбачає покарання правопорушників за дрібне хуліганство, проте до даного поняття не віднесено домашнє насильство. До цього поняття відносять: використання нецензурної лексики у громадських місцях, порушення спокою громадян, зчинення галасу, чіпляння до людей та інші види недотримання порядку.

Судом встановлено, що в матеріалах справи, відсутня належним чином завірена копія рішення Київського районного суду м. Одеси, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173 КУпАП ОСОБА_5 (Справа № 947/24168/24), з якої суд міг би встановити обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 216/4309/21 сформував, зокрема, наступний висновок:

- в якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань;

- саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.

Судове рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» /.

Оскільки справа за заявою про видачу обмежувального припису розглядається на підставі відповідних норм ЦПК України, обставини щодо домашнього насильства мають бути доведені належними та допустимими доказами, та, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні на підставі оцінки наданих суду належних та допустимих доказів. На таких же засадах суд дає оцінку ризикам.

З матеріалів справи суд не може встановити факту вчинення домашнього насилля ОСОБА_6 віднсоно ОСОБА_1 а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, наведені заявником обставини не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшли свого підтвердження при розгляді справи судом та не дають підстави для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи.

Зі змісту заяви вбачається, що між заявником та заінтересованої особою існують приватні непорозуміння, їх проживання не є спільним, часті зустрічі й спілкування відсутні, а тому видача обмежувального припису щодо заінтересованої особи може призвести до порушення його прав, що за відсутності належних доказів на підтвердження вчинення ним домашнього насильства щодо заявника є неприпустимим.

Згідно з ч. ч . 1, 2, 4 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 3501-3508 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про видачу обмежувального припису відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: