Справа № 358/1253/23 Провадження № 2/358/239/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

16 серпня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» заборгованість за кредитним договором 58 380 (п`ятдесят вісім тисяч триста вісімдесят) гривень 00 копійок, інфляційні втрати - 14 886,9 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 90 копійок, три відсотки річних - 2 499,94 грн. (дві тисячі чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 94 копійки, а також судові витрати по справі в розмірі 2147,20 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.10.2021 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС Україна» було укладено електронний Договір № 4970719 про надання споживчого кредиту, згідно якого ТОВ «АВЕНТУС Україна» надало ОСОБА_1 кредитні кошти, однак останній отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, порушив свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості.

18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» було укладено договір факторингу № 18.04/23-Ф, відповідно до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 23 серпня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи.

В судове засідання представник позивача Столітній М.М. не з`явився, але подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ковальський В.В. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача зазначивши, що позовні вимоги він та відповідач визнає та просить розстрочити сплату боргу, оскільки має скрутне матеріальне становище, так як ОСОБА_1 вже має два інші судові рішення про стягнення з нього кредитної заборгованості. Крім того, представник відповідача посилаючись на положення Цивільного кодексу України, просить зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу про що подано відповідне клопотання від 20.02.2024.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна», як кредитором та ОСОБА_1 , як позичальником, укладено електронний договір № 4970719 про надання споживчого кредиту на суму 20000,00 гривень на строк 21 днів, дата повернення кредиту 15.11.2021 зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. (а.с.45-49).

Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents.

Відповідач на веб-сайті ТОВ «АВЕНТУС Україна» https://creditplus.ua мав змогу ознайомитися з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом, тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній систему ТОВ «АВЕНТУС Україна».

Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М186281». Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 627 ЦК України та ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Підписавши 25.10.2021 договір про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ТОВ «АВЕНТУС Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в розмірі 20000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

У матеріалах справи наявні погодження позичальника, скріплені його електронним цифровим підписом, щодо умов кредитування, зокрема, в частині нарахування відсотків за користування кредитом.

Відповідно до п.1.6 договору метою кредиту є споживчі (особисті) потреби.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором.

Відповідач станом на 06.12.2021 не виконав своїх зобов`язань перед кредитором, а також не уклав угоди щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим, а також керуючись п.4.3 Кредитного договору кредитний договір автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів.

Вищевказані умови кредитування визначені і в паспорті споживчого кредиту, Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), який 25.10.2021 підписано між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 52-54).

Станом на 10.08.2023 заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і становить 20000,00 грн - тіло кредиту та 38380,00 грн проценти за користування кредитом, всього 58380,00 грн.

Крім того, суд встановив, що за договором факторингу від 18 квітня 2023 ТОВ «АВЕНТУС Україна» за плату відступило, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 58380,00 грн.

Відповідач був повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні шляхом надіслання листа на електронну адресу (а.с. 70).

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України- договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, ст.1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем.

Таким чином встановлено, що ТОВ «АВЕНТУС Україна» виконало свої обов`язки за електронним договором про надання споживчого кредиту від 25.10.2021 року та надало відповідачу кредит в сумі 20000 грн., однак відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 58380,00 грн., з яких: 20000 грн. тіло кредиту та 38380 грн. нараховані відсотки.

Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідача, на підставі до Договору факторингу № 18.04/23-Ф.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з березня 2022 року по квітень 2023 року, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором № 4970719 про надання споживчого кредиту від 25.10.2021, у розмірі, що складає 58380, 00 грн, з яких: 20000 грн - сума кредиту; 38380,00 грн - сума процентів за користування кредитом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог в сумі 58380,00 грн., що становить 77,05% від заявленої до стягнення позивачем суми в розмірі 75766,84 грн., суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційному розмірі, що становить 1654,41 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., що підтверджуються Договором про надання правової допомоги укладений з адвокатом Столітнім М.М. №10/07-2023 від 10.07.2023, звітом про надання правової допомоги від 10.08.2023, рахунок на оплату по замовленню №783/10/08 від 10.08.2023 про сплату 10000, 00 грн за адвокатські послуги, ордером на надання правничої (правової) допомоги.

20.02.2024 представником відповідача Ковальським В.В. подано до суду клопотання зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заявлений позивачем розмір є неспівмірним зі складністю справи.

Відповідно до положень частини 3 ст.141 ЦПК України: при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Разом з цим, суд погоджується з позицією сторони відповідача щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу і вважає їх розмір завищеним, позаяк заявлена позивачем сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. є неспівмірною зі складністю справи та не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Так, суд враховує, що ціною позову в даному випадку є заборгованість за кредитним договором в розмірі 58380 гривень, отже, з цього слідує висновок про те, що дана справа не відноситься до категорії складних справ і складання позовів та клопотань у своїй більшості є подібними, оскільки не потребують проведення додаткових розрахунків. Окрім того, адвокатом у позові наведено розрахунки за ст. 625 ЦК України, які суперечать вимогам перехідних та прикінцевих положень ЦК України.

За таких обставин, суд вважає, що відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, обґрунтованою та пропорційною сумою витрат на правову допомогу, яка була надана у даній справі є 5000 гривень.

Відповідно до ст.137,141 ЦПК України, необхідно з відповідача на користь позивача стягнути в рахунок повернення сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам 1654,41 грн. та 3852,50 грн. (5000 грн. х 77,05 : 100 = 3852,50 грн.) витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо заяви представника відповідача Ковальського В.В. про розстрочення виконання рішення суду з урахуванням матеріального становища відповідача, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд враховуючи матеріальне становище відповідача, вважає за можливе розстрочити виконання судового рішення на дванадцять місяців.

На підставі викладеного, ст. 207, 509, 526, 549, 551, 626, 628, 634, 638, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, керуючись ст. 76-89, 141, 223, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» () заборгованість за кредитним Договором № 4970719 від 25.10.2021 станом на 10.08.2023 у загальному розмірі 58380 (п`ятдесят вісім тисяч триста вісімдесят) гривень 00 копійок, яка складається з: 20000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 38380, 00 грн. - сума процентів за користування кредитом.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ Україна» () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1654 (одна тисяча шістсот п`ятдесят чотири) гривні 41 копійку та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3852 (три тисячі вісімсот п`ятдесят дві) гривні 50 копійок.

Розстрочити виконання судового рішення на дванадцять місяців і зобов`язати відповідача ОСОБА_1 сплачувати заборгованість за кредитним договором у сумі 58380 гривень по 4865 (чотири тисячі вісімсот шістдесят п`ять) гривень щомісячно, починаючи з червня 2024 року на протязі дванадцяти місяців.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов