Справа № 204/4404/24
Провадження № 2/204/2437/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кислиці Є.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21.08.2019 року в сумі 57 761, 00 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу в розмір 17 000 грн.

В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21 серпня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно Заявки-анкети на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № від 01.11.2019 року, що акцептована відповідачем 01.11.2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача. 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором позики № від 21 серпня 2019 року. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі і за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21 серпня 2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки станом на 08 квітня 2024 року відповідно до розрахунку заборгованості становить 78 971,91 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4 799,99 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 74 171,92 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 57 761,00 грн, з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4 799,99 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 52 961,01 грн. Оскільки, станом на день пред?явлення даного позову до суду відповідачкою не виконано взятих на себе зобов?язань згідно з договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21 серпня 2019 року, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість в розмірі 57 761, 00 грн за вищевказаним кредитним договором, а також судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Крім того просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн.

Ухвалою суду від 17 червня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження; ухвалено проводити розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін.

З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.

02 липня 2024 року відповідач ОСОБА_1 скористалась своїм правом та подала відзив на позовну заяву у якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивачем не надано доказів переходу до позивача права вимоги ТОВ «Інфінанс» щодо ОСОБА_1 , яких і не могло бути через різні періоди укладення договорів: спочатку договір факторингу, а потім кредитний договір. Таким чином, у позивача відсутнє право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором, який укладений після відступлення прав вимог за кредитом. Також, в матеріалах справи відсутній сам договір факторингу № 14-7/21 від 14.07.2021 року та реєстр права вимоги за 14.07.21 рік, де ОСОБА_1 зазначена як боржник.

22 липня 2024 року представником позивача ТОВ «Коллект Центр» подано до суду письмові пояснення у яких зазначено, що 14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № від 21.08.2019 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . Відповідно до п.6.1.4 Договору факторингу права вимоги переходять до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів Клієнтом Фактору до Договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року в повному обсязі встановленому п. 7.1 Договору, а також Акт приймання-передачі реєстру боржників. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором позики № від 21.08.2019 р., що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 . Позивач звертає увагу суду, що дані договори не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні […] не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516 ЦКУ та ч. 2 ст. 518 ЦКУ. Отже, законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору факторингу недійсним та не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача за рішенням суду. Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку. Твердження відповідача про те, що кредитний договір укладений після договору відступлення прав вимоги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами не заслуговують на увагу. Нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. Позивач звертає особливу увагу суду, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору та контр розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем. Отже відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 серпня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №.

Договір укладено в письмовій формі у вигляді електронного документа з накладенням електронного підпису відповідачки. Підписавши вказаний договір відповідачка підтвердила отримання примірника договору, заявки щодо надання інформації про умови кредиту та про сукупну вартість кредиту; підтвердила надання товариством інформації, визначеної в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відповідно до вимог чинного законодавства України; ознайомилася в повному обсязі із Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», розміщеними на веб-сайті товариства та погодилася із ними в повному обсязі.

Пунктом 1.2 договору встановлено наступне: кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у додатках № 1 та № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту та додатків №3, №4 до договору при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору та додатків.

Згідно з п. 1.6 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21 серпня 2019 року ТОВ «Інфінанс» надало позичальнику кредит в розмірі 20 000,00 грн, максимальний строк користування кредитом 30 календарних днів; максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості становить 1,75%.

Відповідно до п. 1.10.2 договору максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75 %.

Датою видачі кредиту є 21 серпня 2019 року (п. 1.13 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору у разі прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та відсотків за користування кредитом частково/або у повному обсязі позичальник самостійно нараховує та сплачує товариству на його вимогу пеню в розмірі 1,75% від несвоєчасно сплаченої суми (кредиту та відсотків) за кожен день прострочення.

Пунктом 2.9 договору передбачено обов?язок позичальника повернути вчасно отримані кредитні кошти та сплатити відсотки за користування фінансовим кредитом та інші платежі, передбачені договором.

Із довідки ТОВ «Інфінанс» про ідентифікацію вбачається, що клієнту ОСОБА_1 надано одноразовий ідентифікатор - 4z8r8v, зазначений код направлено на номер телефону НОМЕР_1 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2019 року ТОВ «Інфінанс» пропонує ОСОБА_1 прийняти умови Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Pozichka» та отримати 6 001 транш кредиту в рамках Договору надання позики, в тому числі на умовах Фінансового кредиту № від 21 серпня 2019 року на нижчевикладених умовах: розмір кредиту - 4 800 грн., строк користування - 30 днів, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка - 0,875 % за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка - 319,375 %, загальна вартість кредиту - 1 260 грн.

01 листопада 2019 року ОСОБА_1 було сформовано та підписано електронним підписом (4z8r8v) заявку-анкету на отримання кредиту у якому остання зазначила, що бажає отримати кредит у розмірі 4 800 грн. строком на 30 днів з метою його використання у споживчих цілях.

01 листопада 2019 року ОСОБА_1 погодилась із умовами оферти від ТОВ «Інфінанс» та підписала електронним підписом (4z8r8v ) Акцепт оферти від 01 листопада 2019 року на отримання 6 001 траншу кредиту згідно Заявки-анкети №262870991 від 01 листопада 2019 року в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21 серпня 2019 року.

Із квитанції за сплату №42100204 від 01.11.2019 року вбачається, що на картку відповідача зараховано ТОВ «Інфінанс» 4 800 грн. Відповідне підтверджується також довідкою ТОВ «Інфінанс» від 14.07.2021 року.

Із розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 вбачається, що кредитна лінія використовувалась неодноразово: 21.08.2019 року в сумі 1 400 грн., 04.09.2019 року в розмірі 1 800 грн., 03.10.2019 року в розмірі 2 800 грн. та 01.11.2019 року в розмірі 4 800 грн., що разом складає 10 800 грн.

Також, судом встановлено, що 14 липня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № від 21.08.2019 року, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

Відповідно до п.6.1.4 Договору факторингу права вимоги переходять до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

Матеріали справи містять докази сплати грошових коштів Клієнтом Фактору до Договору факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 року в повному обсязі встановленому п. 7.1 Договору, зокрема платіжне доручення від 14 липня 2021 року, а також Акт приймання-передачі реєстру боржників.

Окрім того, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі і за договором позики № від 21.08.2019 року у розмірі 78 971,91 грн., що підтверджується реєстром боржників як додатку №3 до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України).

При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). При цьому договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються (п. 49 Постанови ВП ВС від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18), а правова природа відповідного договору незалежно від його назви 2 визначається, виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору (п. 9.5 Постанови ВП ВС від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20).

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується перехід від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Вердикт Капітал» та, в свою чергу, від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, укладеним з нею.

Оскільки згідно з положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Заперечення відповідача щодо неправомірності стягнення з неї заборгованості новим кредитором суд відхиляє та зазначає, що дані договори відповідачем не оскаржувались в судовому порядку, а тому є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21.08.2019 року.

Крім того, розглядаючи заперечення відповідача з приводу неповідомлення про заміну кредитора, суд не приймає їх до уваги в межах розгляду справи про стягнення заборгованості, оскільки таке повідомлення не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги.

Так, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року по справі № 910/14716/17, законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог. Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч.1 ст.203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч.1 ст.516 ЦК України.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч.2 ст.516 ЦК України та ч.2 ст.518 ЦК України. Таким чином позивач, поки він не був письмово повідомлений про заміну кредитора, хоча і не звільняється від виконання зобов`язання, але мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо він виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання, а виконання позивачем як боржником свого обов`язку первісному кредиторові у такому випадку є належним виконанням.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про те, що кредитний договір укладений після договору відступлення прав вимоги, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідачки станом на 08.04.2024 року становить 78 971,91 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4 799,99 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 74 171,92 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 57 761,00 грн, з яких заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4 799,99 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 52 961,01 грн., що узгоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21 серпня 2019 року станом на 08 квітня 2024 року за період з 10.01.2023 року по 08 квітня 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов?язань відповідно до п. 5.3 договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21 серпня 2019 року, доказів на спростування своєї заборгованості відповідачем надано не було.

Отже, ТОВ «Коллект Центр», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред?явлення вимоги до ОСОБА_1 щодо погашення наявної в неї заборгованості станом на 08 квітня 2024 року в загальному розмірі 57 761,00 грн, що повністю узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплачувати проценти.

З положень ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов?язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що строк виконання зобов?язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачкою не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов?язку зі сплати заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості в загальному розмірі 57 761,00 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідачкою кредитна заборгованість належними та допустимим доказами не спростована.

Суд, оцінивши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок в їх сукупності, вважає вимоги позивача про стягнення загальної кредитної заборгованості в розмірі 57 761,00 грн обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум доведеним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині.

Що стосується вимог позивача щодо відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн., суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У справі встановлено, що правова допомога позивачу надавалась адвокатським адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс».

На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано: договір про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №506 від 01 березня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 3 від 08 березня 2024 року та платіжну інструкцію № від 15 березня 2024 року.

Як вбачається із вищевказаного акту прийому-передачі наданих послуг адвокатського об`єднання по даній справі були надані наступні послуги: надання усної консультації з вивченням документів (вартість послуги 4 000 грн), підготовка пропозицій (вартість послуги 1 000 грн), складання позовної заяви (вартість послуги 12 000,00 грн).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Враховуючи, складність справи, виконані адвокатом роботи під час розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, наявність клопотання відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, зазначених нею у відзиві, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу, надану в суді у розмірі 4 000 грн., розмір якої є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Тому суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 21.08.2019 року в сумі 57 761 (п`ятдесят сім тисяч сімсот шістдесят одна) грн. 00 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 4 799 (чотири тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 99 (дев`яносто дев`ять) коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ «Інфінанс» - 52 961 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят одна) грн. 01 (одна) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ЄДРПОУ - 44276926, місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Мечнікова, буд.3, офіс 306)

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

Суддя Н.В. Токар