Справа № 577/1986/24
Провадження № 2/577/688/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі :

головуючого судді Рідзевської І.О.,

з участю секретаря Олійник В.П.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить розділити майно подружжя, визнавши право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири, загальною площею 69,01 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2017 року сторони по справі уклали шлюб. В шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу за спільні кошти ними було придбано житло, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Вона бажає розділити майно подружжя, оскільки відповідач добровільно вирішити це питання не погоджується.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить задовольнити в підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення в підготовчому судовому засіданні.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України в зв`язку з визнанням відповідачем позову, судове рішення може бути ухвалене в підготовчому судовому засіданні.

Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1,2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України).

Ч. 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз. 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11).

Зі змісту п.п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 вищевказаної Постанови рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_6 , який був зареєстрований 02.06.2017 року у Конотопському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області зроблено актовий запис №146. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.14).

З копії попереднього договору № 19-157-К про укладання договору купівлі-продажу квартири від 28.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_4 в строк до 31.12.2020 року зобов`язується придбати квартиру АДРЕСА_2 (а.с.17-20).

З рахунку фактури № СФ -0000306 від 28.09.2020 року вбачається, що об`єкт нерухомості в м. Конотоп згідно попереднього договору № 19157-К від 28.09.2020 коштує 607288,00 грн. (а.с. 21)

Відповідно договору купівлі-продажу від 04.07.2023року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.37)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №350462228 від 16.10.2023 року, 04.07.2023 року зареєстровано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с.23).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свідоцтві про народження позивач записана матір`ю, відповідач батьком (а.с. 13).

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст. 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, керуючись законом вважає, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільну квартиру на дві рівні частини, визнавши за ними право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину.

Вказані обставини та позов також визнаються відповідачем по справі .

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3,7, 21, 36, 57-71, 74 СК України, ст. 316, 317, 319, 321, 328, 331 ЦК України, ст. 12, 76-78, 81, 141, 259, 263-265, 268, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Поділити майно подружжя, визнавши право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості : 020).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50 % сплаченого судового збору у сумі 1533 (одна тисяча п`ятсот тридцять три ) грн. 40 коп.

Зобов"язати Конотопське управління Державної казначейської служби України Сумської області повернути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої в АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) 50% сплаченого судового збору в сумі 1533 (одна тисяча п`ятсот тридцять три ) грн. 40 коп. за платежем № від 05.04.2024 року на р/р НОМЕР_4 , код отримувача 37970404, МФО 899998 .

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення виготовлено 17 вересня 2024 року.

Суддя Рідзевська І. О.