Провадження № 22-ц/812/425/24 Суддя першої інстанції Нікітін Д.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2024 року м. Миколаїв Справа № 487/4139/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Ковальському Є.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Нікітіна Д.Г., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товарної біржі «Нерухомість-Південь» про визнання договору дійсним, визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товарної біржі «Нерухомість-Південь» (далі ТБ «Нерухомість-Південь») про визнання договору дійсним, визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивував тим, що 15 березня 1999 року на ТБ «Нерухомість-Південь» між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 було укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний договір було зареєстровано в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 3259 від 15 березня 1999 року та Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 18346 від 17 березня 1999 року без визначення часток співвласників.

ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласник квартири ОСОБА_5 померла.

Спадщину після її смерті він, як син померлої, прийняв оскільки на день відкриття спадщини проживав в спадковій квартирі.

Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу.

28 червня 2023 року нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки наданий біржовий договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально, що порушує вимоги ЦК Української РСР 1963 року, тобто зазначений правочин укладений з порушенням закону.

Статтею 227 ЦК Української РСР 1963 року було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

У той же час діяли положення частини 2 статті 15 ЗУ «Про товарну біржу», за яких договори зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Наведені розбіжності законодавства не дозволяють нотаріусу визначити біржовий договір таким, що за змістом та по формі в повній мірі відповідає вимогам законодавства діючого на час його укладення.

Відсутність нотаріального посвідчення унеможливлює отримання витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, як невід`ємної частини правовстановлюючого документа.

Наведене унеможливлює вчинення нотаріальної дії з оформлення спадщини.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу № 3259 від 15 березня 1999 року укладений на ТБ «Нерухомість-Південь», зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 3259 від 15 березня 1999 року та ММБТІ за № 18346 від 17 березня 1999 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 купили у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , визначивши за договором частку ОСОБА_1 в розмірі частки квартири.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 15 березня 1999 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на ТБ «Нерухомість-Південь», реєстровий № 3259 та зареєстрований 17 вересня 1999 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 18346 - дійсним.

В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, її виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку.

В частині визначення часток кожного із співвласників за договором і визнання за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягає задоволенню, та є передчасними, у зв`язку з тим, що суд не вбачає з позовної заяви, яким саме чином відповідачі порушують право позивача на спадкування.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір суд визнав біржовий договір купівлі-продажу дійсним в цілому та відмовив у визначенні частки у праві власності на квартиру, набуту позивачем за вказаним договором, а також відмовив у визнанні права власності на частки квартири набуту позивачем в порядку спадкування.

Вирішуючи позов у такий спосіб суд жодним чином не захистив права власності позивача на квартиру.

За діючих вимог законодавства, ані державний реєстратор прав на нерухоме майно, ані нотаріус не вповноважені самостійно визначати частку у сумісній власності на нерухоме майно, й у такому випадку державна реєстрація відповідного біржового договору визнаного дійсним на підставі рішення суду без визначення часток співвласників, один з яких помер, не змінює правових підстав для відмови в оформленні спадкових прав позивача, оскільки обсяг прав співвласника який помер, залишатиметься невизначеним, а спадкоємець буде вимушений знову звертатися до суду з аналогічним позовом.

У мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду не зазначено підстав про відхилення доводів позивача стосовно вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Судом не були враховані правові висновки Верховного Суду наведені у позові, мотиви їх відхилення у рішенні суду відсутні.

За таких порушень норм матеріального та процесуального права оскаржуване рішення суду не можна вважати законним.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 15 березня 1999 року на Товарній біржі «Нерухомісь-Південь» був укладений договір купівлі - продажу № 3259 відповідно до умов якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_5 та ОСОБА_1 купили у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначений договір був зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 3259 від 15 березня 1999 року та Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 18346 від 17 березня 1999 року без визначення часток співвласників.

Договір виконаний сторонами повністю.

07 березня 2022 року співвласниця квартири ОСОБА_5 , 1940 року народження, померла, про що 09 червня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) був складений відповідний актовий запис за № 3538 та видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 09 червня 2022 року.

Спадщину, що відкрилась у день смерті ОСОБА_8 , прийняв її син, позивач у цій справі - ОСОБА_1 , який на день відкриття спадщини проживав в спадковій квартирі.

На підставі заяви спадкоємця про прийняття спадщини приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Островською-Колосюк Ю.Б. було заведено відповідну спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 69865148, номер у нотаріуса 17/2022, дата заведення 01 листопада 2022 року.

28 червня 2023 року нотаріусом видано постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії з наступних підстав: наданий біржовий договір купівлі продажу не посвідчений нотаріально, що порушує вимоги ЦК Української РСР 1963 року; зазначена біржова угода укладена з порушенням закону, а саме, продавцями є три особи, яким квартира належала на праві спільної власності, а відповідно до Закону України «Про товарну біржу», кожен з членів біржі може виставляти на торги свій товар (конкретне, реальне майно), що порушує правила біржових торгів (аукціону) оскільки не можливо встановити, яке саме майно кожен з продавців виставив на торги; не визначено, яку частку придбав кожен з покупців.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір вчинено у 1999 році, то спір про визнання договору недійсним має вирішуватися на підставі норм, які були чинними в момент його вчинення, тобто ЦК Української РСР 1963 року.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Аналогічна норма міститься у статті 220 ЦК України.

До складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві майнові права та обов`язки (стаття 1218 ЦК України).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що під час укладення договору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та ОСОБА_7 досягли згоди за всіма істотними його умовами і виконали договір: продавець отримала кошти, а покупець у свою чергу - нерухоме майно.

Позивач є особою, яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , оскільки постійно проживав з останньою до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з оскаржуваним рішення суду першої інстанції щодо визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним.

Щодо визнання права власності у порядку спадкування на частку квартири, що була предметом продажу за біржовим договором купівлі-продажу від 15 березня 1999 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями частини 1 статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною 1 статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

В такому випадку позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Так, постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц вказано, що: "у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 та ін.

Отже під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Позивач ОСОБА_1 , пред`являючи вимоги про визнання біржового договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, зазначив відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є продавцями за біржовим договором купівлі продажу, тобто визначені особи є зобов`язаними за вимогами, що стосуються визнання договору дійсним.

Проте, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач не зазначив осіб, які порушують його спадкові права, що підлягають захисту в судовому порядку. Позивач в суді першої інстанції не заявляв клопотань про залучення до участі у справи особи або осіб як співвідповідачів, у яких є обов`язок виконати вимоги позивача про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом.

Відповідачами у справі про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Суд першої інстанції, у силу своїх процесуальних повноважень, не має права самостійно залучати до участі у справі інших осіб без відповідного клопотання позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмова суду першої інстанції у задоволенні вимог про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом порушує його права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач не позбавлений права захистити свої права шляхом пред`явлення у встановленому законом порядку позову про визнання права власності у порядку спадкування до належного відповідача.

В суді апеляційної інстанції позивач стверджував, що він є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері. У такому випадку відсутній спір щодо спадкового майна, який би підлягав розгляду в порядку позовного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 19 березня 2024 року.