Справа № 358/1519/24 Провадження № 2-з/358/21/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову посилаючись на те, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Богуславської міської ради в особі органу опіки і піклування про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини їх малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06 лютого 2023 року було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 . У шлюбі у них народився син ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) від 21 квітня 2023 року.

Рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради №138/7 від 21 червня 2023 року йому було визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступним чином:

Друга, четверта субота та неділя тижня. Кожного місяця з 09.00 год суботи до 19.00 години неділі. З правом ночівлі дитини за місцем проживання ОСОБА_1 до 01 вересня 2023 року;

Будні дні тижня визначити за попередньою домовленістю між батьками дитини. Батькові дитини ОСОБА_1 повідомляти матір дитини про зміну місця свого проживання. Матері дитини ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином засобами телефонного зв`язку та батькам дитини не допускати образ один одного в присутності дитини.

На сьогоднішній день рішення виконавчого комітету Богуславської міської ради №138/7 від 21 червня 2023 року втратило чинність, а колишня дружина чинить перешкоди у спілкуванні із сином.

Оскільки на сьогоднішній день він не має можливості спілкуватися з сином, займатися його вихованням, внаслідок здійснення перешкод матері дитини, він вимушений звернутися до суду із заявою про забезпечення позову. А тому просив заяву задовольнити, визначити час спілкування малолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за його місцем проживання: АДРЕСА_1 :

щоп`ятниці із 15.00 год. по суботу до 20.00 год. без присутності матері ОСОБА_2 , зобов`язавши матір дитини, передавати малолітню дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові, за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 ;

щопонеділка та щосереди із 15.00 год. до 20.00 год. без присутності матері ОСОБА_2 , зобов`язавши матір дитини, передавати малолітню дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові, за місцем проживання дитини: АДРЕСА_2 з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що в 11.09.2024 до Богуславського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа виконавчий комітет Богуславської міської ради в особі органу опіки і піклування про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини. 16.09.2024 до відкриття провадження у справі, відповідно до ч.6 ст.187 ЦПК України суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про зареєстроване місце її проживання (перебування).

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, посилалася на те, що ОСОБА_2 свідомо перешкоджає йому у спілкуванні з сином, що на переконання позивача ОСОБА_1 може призвести до втрати безпосередніх емоційних контактів з дитиною, оскільки справа про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини може нести тривалий характер та, як наслідок, до неможливості виконання рішення суду у справі.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення способів участі батьків у вихованні дитини, малолітнього ОСОБА_3 , 2018 року народження, який на час розгляду справи проживає з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що «при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення».

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, якій проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із ним.

Таким чином, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітнім сином, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення способів участі одного з батьків у вихованні дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від: 25 листопада 2020 року у справі №760/15413/19 (провадження№ 61-9164св20), 17 травня 2021 року в справі №761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), 15 вересня 2021 року у справі №752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), 29 вересня 2021 року у справі №490/1087/21 (провадження №61-12931св21), 31 серпня 2022 року у справі №545/3933/21 (провадження №61-6056св22).

При вирішенні заяви про забезпечення позову, суд також враховує предмет позову, обраний ОСОБА_1 вид його забезпечення в частині зобов`язання ОСОБА_2 надавати батькові можливість спілкування з малолітньою дитиною.

ОСОБА_1 звертаючись з заявою про забезпечення позову шляхом визначення йому часу спілкування з малолітнім сином просить забезпечити позов шляхом зобов`язання відповідача вчиняти певні дії, які є тотожним із позовними вимогами. Таким чином даний вид забезпечення позову фактично вирішує спір по суті.

Разом із цим, на переконання суду важливим є збереження сталих емоційних зв`язків між батьком та сином та задоволення заяви буде спрямоване на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком.

Підстав які б унеможливили зустрічі батька з дитиною, судом не установлено, а тому заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно: кожної суботи з 10.00 години до 20.00 години, кожної середи з 15.00 години до 19.00 години, без присутності матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням режиму дня, бажання та стану здоров`я дитини, зобов`язавши матір дитини ОСОБА_2 , передавати малолітню дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батькові за місцем проживання дитини АДРЕСА_2 , відповідно до визначеного судом часу спілкування, з моменту постановлення даної ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

В іншій часті відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Головуючий: суддя К. С. Романенко