СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10881/23

пр. № 2/759/431/24

31 січня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Істоміній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату алмінтів на утримання дітей ,-

ВСТАНОВИВ:

14.06.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 у розмірі 28917, 14 грн. по виконавчому провадженню НОМЕР_3.

Позовна заява обгрунтована тим, що судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.11.2022 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вищевказаного судового наказу Святошинським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3. Внаслідок невиконання відповідачем судового наказу від 02.12.2022 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року в розмірі 37428, 70 грн. З 28.11.2022 року відповідачем було здійснено лише один платіж аліментів 23.05.2023 року у розмірі 7400, 00 грн. Отже за період з 01.01.2022 року по 12.06.2023 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_2 становить 28917, 14 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2023 року у справві відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2023 року у справі здійнено перехід до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

28.07.2023 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 направив відзив до суду, в якому зазначив, що тільки в квітні 2023 року дізнався про видачу судвого наказу від 02.12.2023 року. Ознайомившись з цим судовим наказом відповідач був вимушений звернутись до суду з заявою за нововиявленими обставинами за захистом свої прав та інтересів. Ухвалою суду від 18.05.2023 року в перегляді судового наказу за нововиявленими обставинами було відмовлено. Не погодившись з вказаною ухвалою від 18.05.2023 року ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, яка ще перебуває на розгляді в Київському апеляційному суді. Окрім цього, отримавши відповідну суму, а саме у розмірі 37428, 71 грн., 21.06.2023 року відповідачем було погашено заборгованість по сплаті аліментів. Позовна заява подана позивачем було подана 19.06.2023 року станом на дату подачі відзиву ніякої заборгованості у відповідача перед позивачем не існує. Діти проживають разом з відповідачем та знаходяться на його утриманні.

01.08.2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповід на відзив, в якій вказує, що предметом позову є не стягнення заборгованості з аліментів, а стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимогу позовної заяви підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання заперечував проти задоволення позову та просив відповити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши учасників справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 9).

Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року у справі №759/17384/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.11.2022 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.7).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП НОМЕР_3 старшого державного виконавця Личик Ю.М., внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_2 судового наказу від 02.12.2022 року за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року у розмірі 37428, 70 грн. (а.с. 6).

З вказаного розрахунку вбачається, що 23.05.2023 року ОСОБА_2 було здійсено платіж по сплаті аліментів у розмірі 7400, 00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.05.2023 року в заяві боржника про перегляд наказу за нововиявленими обставинами від 02.12.2022 року у справі №759/17385/22 відмовлено.

З наданого відповідачем дублікату чека від 24.07.2023 року встановлено, що ОСОБА_2 сплатив аліменти по виконавчому провадженню НОМЕР_3 в розмірі 37428, 71 грн. (а.с. 24).

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У будь-якому випадку, чи то в разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи в твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року по справі № 278/725/20 сформульовано висновок, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19.

Щодо заперечень відповідача суд заначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що станом на 21.06.2023 року заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_2 відсутня в повному обсязі. Вважає, що повністю розрахувався по сплаті аліментів, тому вимоги позивача є безпідставними.

Судом встановлено, що позивач звернулась до суду із позовом про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей 14.06.2023 року. Згідно довідки розрахунку, виданою старшим державним виконавцем Личик Ю.М. станом на 01.06.2023 року відповідач мав заборгованість за аліментами у розмірі 37428, 70 грн.

Відповідно до дубліката чека від 24.07.2023 року встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 після подання позивачем позову 21.06.2023 року в рахунок заборгованості сплачено 37428, 71 грн.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема,Європейський судз правлюдини зазначає,що відповіднодо духуКонвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Таким чином, сама по собі сплата відповідачем заборгованості за сплату аліментів на утримання дітей після подання позову не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей.

Також відповідач посилається на те, що оскаржкує судовий наказ, однак суд відхиляє такі аргументи сторони відповідача, оскільки подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу не зупиняє його виконання.

Також відповідачем не надано доказів того, що він не отримував вказаний судовий наказ від 02.12.2022 року, а про його видачу йому стало відомо лише у квітні 2023 року.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, в який вони мали бути сплачені.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року по справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року по справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року по справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць, помножена на кількість днів заборгованості, помножена на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, в якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений в рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не в повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p= (A1х1 % хQ1)+ (A2х1 % хQ2)+………. (Anх1 % xQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1- нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2- нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Обчислюючи розмір неустойки (пені), суд виходить з розміру заборгованості по аліментам, визначеного державним виконавцем у розрахунку заборгованості станом на 01.06.2023 року, починаючи з 28.11.2022 року, який становить 37428, 70 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку розміру пені за несплату аліментів за період з 01.01.2023 року по 12.06.2023 року розмір неустойки (пені) по аліментах становить 28917, 14 грн.

Доданий позивачем до позову розрахунок пені узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Відповідачем не було подано суду жодного доказу неправильності проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, не подано доказів неправильності розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, не подано й контррозрахунку.

Отже, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, оскільки факт заборгованості за аліментами підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця та виникла з вини відповідача, який з листпада 2022 року не сплачував аліменти в повному обсязі, доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин не надав, суд приходить висновку про необхідність стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Керуючись статтями 12, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату алмінтів на утримання дітей - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за несвоєжчасну сплату аліментів на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 28917 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення виготовлено 09.02.2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Журибеда