Справа № 755/1475/24
19 березня 2024 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
ТДВ СК «Альфа-Гарант» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 120 000 грн. 00 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14 травня 2022 року водій ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW 520», номерний знак НОМЕР_1 , та допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz S 350», номерний знак НОМЕР_2 , у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності відповідно до постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2022 року по справі № 569/8413/22.
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 14 травня 2022 року була забезпечена полісом № 207650417 в ТДВ СК «Альфа-Гарант».
Згідно копії водійського посвідчення ОСОБА_1 , яке було надано останнім працівникам поліції, що оформлювали дорожньо-транспортну пригоду, воно видане строком до 04 січня 2022 року. Іншого посвідчення ОСОБА_1 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди не мав. Тобто відповідач перебував за кермом автомобіля «BMW 520», номерний знак НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована за полісом № 207650417 в ТДВ СК «Альфа-Гарант», потерпілий в дорожньо-транспортній пригоді, власник автомобіля «Mercedes-Benz S 350», номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до страховика із заявами на виплату страхового відшкодування.
Позивачем було здійснено розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, визначено розмір завданих збитків та виплачено страхове відшкодування в розмірі 120 000 грн. 00 коп.
Однак, оскільки відповідач керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, позивач отримав право вимагати компенсації виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 120 000 грн. 00 коп.
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 19 березня 2024 року представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити. Також просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача і не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань.
Як слідує з відповіді № 453824 від 19 лютого 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
01 березня 2024 року до суду повернувся конверт з не врученою судовою повісткою для відповідача на 19 березня 2024 року з довідкою поштового відділення про причини повернення/досилання, де вказана причина повернення - адресат відсутній за вказаною адресою.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.
Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Оскільки судова повістка, направлена судом відповідачу за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання повернута суду з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.
Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача.
Зважаючи на неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Вказані обставини також підтверджуються відповіддю Національної поліції України від 14 травня 2022 року
Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, встановлений постановою суду від 01 липня 2022 року факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль «Mercedes-Benz S 350», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , зазнав механічних пошкоджень, вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди водія транспортного засобу «BMW 520», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «BMW 520», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до полісу №207650417 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ТДВ СК «Альфа-Гарант», що є діючим членом МТСБУ.
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «BMW 520», номерний знак НОМЕР_1 , судом встановлено, що його власником є ОСОБА_6 .
Як слідує з посвідчення водія НОМЕР_3 , яке видане ОСОБА_1 04 серпня 2021 року, термін дії посвідчення встановлено до 04 січня 2022 року.
З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz S 350», номерний знак НОМЕР_2 , судом встановлено, що його власником є ОСОБА_7
16 травня 2024 року потерпілий ОСОБА_7 звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого та із заявою про страхове відшкодування.
Як слідує з висновку № 235.22ЕД експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Mercedes-Benz S 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 27 червня 2022 року судовим експертом Картавовим Ю.О., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz S 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП 14 травня 2022 року станом на момент ДТП становить 821 279 грн. 60 коп.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону № 1961-IV).
Статтею 6 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.п. б п 38.1.1, ст. 38 вказаного Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.
Позивач вважає, що має право вимагати компенсацію виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки ОСОБА_1 керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.
Слід зазначити, що посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Посвідчення водія відповідної категорії дійсне протягом 30 років з дати його видачі, крім посвідчення водія, що видане особі вперше. Посвідчення водія, видане особі вперше, дійсне протягом двох років з дня його видачі з обмеженим правом керування транспортним засобом.
Посвідченням водія, виданим вперше, є документ, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом, оформлений та виданий засобами Єдиного державного реєстру єдиної інформаційної системи МВС (далі - Єдиний державний реєстр МВС) і виготовлений на бланку та/або в електронній формі, після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, встановленому МОЗ, а також підготовки відповідно до планів і програм та після складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС - територіальних сервісних центрах МВС (далі - територіальні сервісні центри МВС).
Обмеженим правом керування транспортним засобом є заборона перевищувати швидкість 70 кілометрів на годину.
Згідно із п. 25-1 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511) обмін посвідчення водія, виданого особі вперше, після закінчення строку його дії проводиться без складення іспитів за умови вчинення особою протягом двох років з дня видачі такого посвідчення не більше двох адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та не вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України.
Із системного аналізу наведених вище норм можна дійти висновку, що документ посвідчення водія не є тотожним поняттям права на керування транспортним засобом, а лише підтверджує відповідне право. При цьому, якщо з якихось причин такий документ є зіпсованим чи простроченим, це не означає автоматично, що особа також позбавлена права на керування, вона лише має замінити документ.
Згідно п. 1 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03 березня 2022 року «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану, особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.
Таким чином, ОСОБА_1 14 травня 2022 року, у період дії воєнного стану, мав право на керування транспортним засобом «BMW 520», номерний знак НОМЕР_1 , з огляду на наявність у нього посвідчення водія України, строк дії якого закінчився, а протилежного позивачем суду не доведено.
Відтак, підстави для задоволення регресного позову страховика відсутні.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
В задоволені позову Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 19 березня 2024 року
Суддя О.О. Першко