Номер провадження: 22-ц/813/138/24
Справа № 521/4943/15
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про витребування доказів

у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2020 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Діджи Фінанс до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2020 року позовний вище позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2020 року та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 також заявила клопотання про витребування доказів, у якому, посилаючись на ненадання позивачем доказів отримання нею вимоги про повернення боргу та отримання ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором № ML -500/183/2007, просила витребувати у Банку оригінали та належним чином засвідчені копії Повного Кредитного договору МL-500/183/2007 від 24 жовтня 2007 року з усіма додатками, а також усі документи, що були отримані, складені під час оформлення та надання кредиту, а також під час його обслуговування банком, до яких також входять документи первинного бухгалтерського обліку та документи підтверджуючі факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 , а також оригінали та засвідчені належним чином копії повної виписки по рахунку кредитного договору МЬ-500/183/2007 від 24 жовтня 2007 року.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, із заявою (клопотанням) про відкладення розгляду справи не звертався, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, що не перешкоджає розгляду справи.

Представник скаржниці адвокат - Самодурова Н.В. підтримала вимоги вказаної заяви.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вказане клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, за змістом ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та причини, що об`єктивно не залежать від особи» і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Як убачається з матеріалів справи під час розгляду судом справи, ОСОБА_1 заявлялось аналогічне клопотання суду першої інстанції, в задоволенні якого було відмовлено.

Вирішуючи вказане клопотання скаржниці апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Ця справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з 30 березня 2015 року, зокрема відповідачка ОСОБА_1 повідомлялася судом про розгляд цієї справи представництво її інтересів здійснював адвокат.

Відповідачка приймала участь у суді першої інстанції протягом усього розгляду справи, який тривав більше чотирьох років, та розпорядилась своїми процесуальними правами на власний розсуд та звернулась із відповідним клопотанням до суду першої інстанції лише 17 грудня 2019 року, при цьому не обґрунтувавши жодним чином підстав пропуску встановленого ч.ч.2,3 ст. 83 ЦПК України строку, не містить відповідних обґрунтувань і долучене до апеляційної скарги таке клопотання.

Окрім того, апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні має бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Однак ані у поданому до суду першої, ані до апеляційної інстанції клопотаннях, що є тотожними за змістом, не викладено вжитих ОСОБА_1 заходів для отримання цих доказів самостійно, як не долучено до клопотань і доказів вжиття таких заходів.

Щодо посилань відповідачки у поданому до суду першої інстанції клопотанні на статтю 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", як підставу неможливості самостійно отримати відповідні докази, апеляційний суд зауважує про таке.

Дійсно, банківські документи, за витребуванням яких звертається ОСОБА_1 становлять банківську таємницю, розкриття якої регламентовано, зокрема, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та постановою Національного банку України від 14 липня 2006 року N 267, якою затверджені Правила зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці.

Так, згідно зі статтею 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" розкриття банківської таємниці, до якої належить запитувана інформація, може бути здійснене лише на письмовий запит або з письмового дозволу власника такої інформації (клієнта банку) або на письмову вимогу суду, або за рішенням суду.

Тож, відповідачка входить до кола суб`єктів, які мають право вимагати від позивача розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, відповідно до статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а отже могла отримати докази самостійно, проте такою можливістю протягом більше ніж чотирьох років розгляду справи судом, не скористалась.

За таких обставин вказана заява ОСОБА_1 про витребування доказів на стадії апеляційного перегляду справи, з наведених вище підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 84, 381 ЦПК України

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 29 січня 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова