Номер провадження: 22-ц/813/427/24
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представників ГУ НП в Одеській області: Лисого С.О., Симонової Г.М.,

представника ОСОБА_1 адвоката Пасконного А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24.05.2021 року, ухваленого під головуванням судді Калініченко Л.В., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

15.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП в Одеській області), Державної казначейської служби України (далі ДКС України) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та з урахуванням змін та уточнень до позовної заяви (т.1, а.с.213-221, т.2, а.с.132-134), просив стягнути з ГУНП в Одеській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідних рахунків на користь ОСОБА_1 , в якості відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, у вигляді вартості не повернутого майна (404 мішків), вилученого згідно протоколу обшуку від 09.12.2016 року, в сумі 8 218 680 грн., та в якості відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн., а також витрати, понесені за проведення судових експертиз.

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що 09.12.2016 року за адресою місця розташування орендованого ним приміщення, а саме: АДРЕСА_1 , складсько-торгове приміщення № С 2-8, слідчим слідчого управління (далі ГУ) СУ ГУНП в Одеській області Борисовим В.І., в рамках кримінального провадження № 0000194 проведено обшук, в ході якого, відповідно до складеного протоколу, було вилучено 1015 мішків із сітковим полотном та 132 мішки сіткових виробів, які належали позивачу ОСОБА_1 . Усе вилучене під час обшуку майно було передано на відповідальне зберігання до ТОВ «Українська Шипінгова Компанія».

21.12.2016 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси Дерусом А. (справа №522/6338/16-к) постановлено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене під час вказаного обшуку майно, а вилучене при обшуку майно підлягало негайному поверненню ОСОБА_1 або його уповноваженим представникам.

29.12.2016 року, у зв`язку із бездіяльністю слідчого (уповноваженої службової особи відповідача - ГУНП в Одеській області) щодо не повернення позивачу тимчасово вилученого майна та відсутності виконання службовими особами відповідача - ГУНП в Одеській області постановленої з цього приводу ухвали слідчого судді від 21.12.2016, іншим слідчим суддею Івановим В.В. (справа № 522/25304/16) було постановлено ухвалу, якою зобов`язано визначених у кримінальному провадженні №0000194 слідчих, а також ТОВ «Українська Шипінгова Компанія» негайно повернути ОСОБА_1 або його повноважним представникам усе майно, яке було вилучено під час обшуку від 09.12.2016 року у складсько-торговому приміщенні № С 2-8.

12.01.2017 та 13.01.2017 слідчим ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 , за місцем знаходження майна: АДРЕСА_2 , вчинялися дії з виконання вищевказаних ухвал слідчих суддів, постановлених у справі № 522/6338/16-к та у справі № 522/25304/16 щодо повернення вилученого при обшуку від 09.12.2016 майна, про що були складені відповідні Акти приймання-передачі (повернення).

Відповідно до змісту вказаних Актів, через невідповідність змісту товару, вказаному на мішках маркуванню, значна частина товару (235 мішків), що вилучався при обшуку від 09.12.2016 року, було залишено за місцем розташування складів ТОВ «Українська Шипінгова Компанія» (м. Одеса, вул. Грушевського, 41).

За фактами наявності в діях службових осіб ГУНП в Одеській області ознак низки службових злочинів під час проведення обшуку, що зокрема призвело до зникнення вилученого майна за місцем його зберігання, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості щодо вчинення відповідних злочинів, кримінальні провадження за якими в подальшому були об`єднанні в одне кримінальне провадження за № 0000034 від 29.12.2016 року.

Фактично позивачу ОСОБА_1 не було повернуто 404 мішки, вилучених під час проведення обшуку, із яких 235 мішків від отримання яких ОСОБА_1 відмовився через їх невідповідність тим, що були в нього вилучені, та 169 мішків взагалі вилучених в ході обшуку, але не повернутих.

Тобто встановлення вилученого під час обшуку майна за специфікацією та маркуванню в порівнянні з отриманим позивачем ОСОБА_1 , підтверджує факт неотримання ним належних йому 169 мішків.

У зв`язку з викладеним та після неодноразових звернень до уповноважених службових осіб відповідача - ГУНП в Одеській області про повернення вилученого майна, посилаючись на приписи ст. 1174 та ст. 1192 ЦК України, у серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх майнових та немайнових прав, які були порушені з боку службових осіб органу державної влади.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.05.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково (т.3, а.с.130-155).

Стягнуто за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку ДКС України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 218 680,00 грн.

Стягнуто за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку ДКС України користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.

Стягнуто за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку ДКС України на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з проведенням експертиз в сумі 18 882,61 грн.

В апеляційних скаргах ДКС України та ГУНП в Одеській області ставлять питання про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 24.05.2021 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.184-194, т.4, а.с.38-45).

У відзиві на апеляційну скаргу ДКС України представник ОСОБА_1 адвокат Пасконний А.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (т.4, а.с.10-16).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про фактичне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування на його користь моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачу ОСОБА_1 незаконно фактично не було повернуто 404 мішки, вилучених під час проведення обшуку від 09.12.2016 року за адресою місця розташування орендованого ним приміщення, а саме: АДРЕСА_1 , складсько-торгове приміщення № С 2-8, а тому на користь позивача слід відшкодувати вартість цього товару, відшкодувати завдану моральну шкоду і пропорційно до задоволених позовних вимог вартість проведених по справі за рахунок позивача експертиз.

З таким висновком суду першої інстанції повістю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Так, 29.10.2019 за фактом незабезпечення службовими особами СУ ГУНП в Одеській області належних умов для необхідного збереження вилученого при обшуку від 09.12.2016 року майна позивача, що призвело до їх зникнення та заподіяння шкоди, прокуратурою Одеської області внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за № 0000608 за ознаками ч. 2 ст. 367 КК України.

Крім того, відповідно до листа СУ ГУНП в Одеській області від 03.12.2019 року, за результатами проведення службового розслідування, за фактом неналежного виконання службовими особами СУ ГУНП в Одеській області зобов`язання із забезпечення схоронності тимчасово вилученого у ОСОБА_1 майна під час обшуку від 09.12.2016 року, що призвело до його зникнення, в діях слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 встановлені порушення чинного законодавства.

17 вересня 2020 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 судом першої інстанції було постановлено ухвалу про витребування зі СУ ГУНП в Одеській області належним чином завірену копію Висновку, складеного за наслідком проведення службового розслідування, за фактом не належного виконання службовими особами СУ ГУНП в Одеській області зобов`язання із забезпечення схоронності тимчасово вилученого у ОСОБА_1 майна під час обшуку 09.12.2016 року, що призвело до його зникнення.

На виконання вищевказаної ухвали суду 25 вересня 2020 року до суду надійшла відповідь СУ ГУНП в Одеській області, згідно якої як оригінал, так і копія висновку службового розслідування або інформації щодо дисциплінарного стягнення, накладеного на колишнього поліцейського ОСОБА_2 в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області відсутні (т.3, а.с.41, 42, 43).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог національного законодавства, а саме із вимог, передбачених ст.ст. 9, 13, 55, ч. 2 ст. 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 319, 321, 1166, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. 100 КПК України, ст.ст. 4, 13 ЦПК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасового вилученого майна під час кримінального провадження від 19 листопада 2012 року № 1104, практики Верховного Суду, а також міжнародного законодавства, яке згідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі ЄСПЛ), та Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року (далі Конвенція), зобов`язує суди застосовувати при розгляді справ практику як ЄСПЛ, так і Конвенцію.

Суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Попревича В.М. від 11.11.2016 року (справа № 522/6338/16-к), було надано дозвіл на проведення обшуку в контейнері № С 2-8, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення заборонених знарядь добування об`єктів тваринного світу-сіткових полотен (делі) та готових сіток, які згідно дослідження ДП «Одеського центру Південного наукового-дослідного інституту морського рибного господарства та океанографії» Держрибагенства від 24.10.2016 №230/5, не можуть бути використані для промислового рибальства на водоймах басейну Чорного моря на яких діють положення Режиму рибальства та таким чином перебувають у незаконному обігу. Дозвіл на проведення обшуку надано старшому слідчому СУ ГУНП в Одеській області Подиряко Х.В., а також іншим слідчим із числа слідчої групи по вказаному кримінальному провадженню, спільно з працівниками оперативного підрозділу, в який буде надано доручення в порядку ст.40 КПК України.

На підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді, 09 грудня 2016 року за адресою місця розташування орендованого позивачем ОСОБА_1 приміщення, а саме: АДРЕСА_1 , складсько-торгове приміщення № С 2-8, слідчим СУ ГУНП в Одеській області Борисовим В.І. в рамках кримінального провадженні № 0000194, проведено обшук, за наслідком якого складено протокол (т.1, а.с.35-41), відповідно до якого виявлено та вилучено 1015 мішків із сітковим полотном (делі), з маркуванням про марку та кількість полотен в середині мішка, а також виявлено і вилучено 132 мішка з готовими сітками (з поплавками та грузилами), які згідно маркування мають таку кількість сіток: 39 мішків по 15 штук; 83 мішки по 44 штуки; 10 мішків по 50 штук.

У відповідності до акту №1010 про прийом-передання товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 09.12.2016 року, слідчим ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 було передано у вищезазначеній кількості вилучене під час обшуку майно на тимчасове зберігання до ТОВ «Українська Шипінгова Компанія» (т.1, а.с.148).

В подальшому, а саме 12 грудня 2016 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області Подиряко Х.В., за погодженням з прокурором відділу прокуратури Одеської області Місюрко С.В., звернулась до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на майно, що було вилучено 09.12.2016 р. під час проведення обшуку в контейнері № С 2-8, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідком розгляду вказаного клопотання, слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси Дерусом А.В. 21.12.2016 року постановлено ухвалу (справа № 522/6338/16-к), за безпосередньої участі у судовому засіданні слідчого ОСОБА_2 , якою у задоволенні клопотання слідчого від 12.12.2016 року про накладення арешту на вилучене при обшуку від 09.12.2016 майно було відмовлено, а вилучене при обшуку майно підлягало негайному поверненню його власнику - ОСОБА_1 або його повноваженим представникам (т.1, а.с. 25-30).

Згідно Висновку № ED-2508-6-620/16 від 22.11.2016 року, складеного судовим експертом ОСОБА_3 за результатами проведення товарознавчого експертного дослідження, представлені зразки сіткового полотна не є знаряддями лову, а саме мононитковими (волосінними) сітками (т.1, а.с.9-17)..

Оскільки зазначені обставини під час розгляду справи представниками відповідачів жодним чином не оспорювались та не спростовані, тобто вони фактично їх визнали, а тому майно, вилучене при обшуку, підлягало поверненню їх власнику - позивачу ОСОБА_1 , як то передбачено ст.ст. 167-169 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 23.12.2016 року та 27.12.2016 року стороною позивача ОСОБА_1 вчинялися активні дії з повернення тимчасово вилученого майна, а саме були подані неодноразові звернення у виді заяв та клопотань до слідчого ОСОБА_2 , керівництва СУ ГУНП в Одеській області та до відповідних прокурорів (процесуальних керівників) в рамках кримінального провадження №0000194 з приводу повернення вилученого майна (т.1, а.с. 134-139).

Оскільки вказані звернення сторони позивача були залишені без виконання, адвокат Пасконний А.О., який діяв і діє в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна, яке 09.12.2016 р. було вилучено під час проведення обшуку у складському-торговому приміщенні № С 2-8.

За наслідком розгляду даної скарги, 29 грудня 2016 року слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси Івановим В.В. було постановлено ухвалу, якою скаргу задоволено. Зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Одеській області Борисова В.І та/або інших визначених у кримінальному проваджені № 0000194 від 31.03.2016 р. слідчих, а також ТОВ «Українська Шипінгова Компанія» негайно повернути ОСОБА_1 або його повноважним представникам усе майно, яке було вилучене під час обшуку від 09.12.2016 р. (т.1, а.с. 31-33).

Оскільки, згідно ч. 5 ст. 532 КПК України, ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх проголошення, то відповідно до ч. 1 ст. 533 КПК України вони є обов`язковими для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Однак, позивачу ОСОБА_1 було повернуто лише 687 та 235 мішків, які були виявлені і вилучені в нього, а 404 мішки фактично повернуті не були, про що складені відповідні Акти від 12.01.2017 року та 13.01.2017 року (т.1, а.с. 42, 43), із яких 235 мішків у зв`язку з невідповідністю змісту мішків вказаному маркуванню та їх ваги, та 169 мішків у зв`язку з їх вилученням в ході обшуку майна від 09.12.2016 року, однак не поверненням їх власникові.

Так, у відповідності до вищевказаного акту від 13.01.2017 року підтверджено залишення на складах ТОВ «Українська Шипінгова Компанія» 235 мішків, які ОСОБА_1 , з огляду на встановлені обставини невідповідності змісту мішків вказаному маркуванню та їх ваги, одержувати відмовився (т.1, а.с.43).

Із матеріалів справи вбачається, що за повідомленням оператора «102» слідча ОСОБА_4 прибула на місце та проводила огляд складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого було встановлено не відповідність ваги 237 мішків з даними про вагу, які були позначені на мішках а саме: при відкритті 3 мішків виявлена не відповідність сіткового полотна зазначеному маркуванню на мішках. У зв`язку з цим та для проведення можливого експертного дослідження слідчою ОСОБА_4 було вилучено один мішок (т.3, а.с. 57-59).

При цьому суд правильно зазначив, що вищевказане телефонне повідомлення оператора «102» було здійснено саме позивачем ОСОБА_1 , у зв`язку з чим Малиновським ВП в м. Одеса, на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, яка була постановлена за скаргою ОСОБА_1 , були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 27.01.2017 за ознаками ч. 4 ст. 191 КК України (т.3, а.с. 60).

Крім того, за фактами наявності в діях службових осіб ГУНП в Одеській області ознак службових злочинів під час проведення обшуку та подальшого неналежного зберігання вилученого майна, зокрема встановленої невідповідності товару вилученому при обшуку від 09.12.2016, а також виявлення часткового зникнення вилученого майна за місцем його зберігання, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за заявою ОСОБА_1 були внесені відомості щодо вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 397, ч. 4 ст. 191 та ч. 2 ст. 367 КК України, кримінальні провадження за якими були об`єднанні в одне кримінальне провадження за №0000034 від 29.12.2016 року, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.3, а.с. 50-53).

Листом СУ ГУНП в Одеській області від 06.05.2019 №4/1-4992 ОСОБА_1 було роз`яснено і рекомендовано за отриманням майна, вилученого в ході обшуку приміщення № С 2-8, звернутися до ТОВ «Українська Шипінгова Компанія» для узгодження можливості його отримання (т.1, а.с. 107).

Однак, листом ТОВ «Українська Шипінгова Компанія» від 19.06.2019 року за №б/н вся кількість майна, одержаного 09.12.2016 року від слідчого СУ ГУНП в Одеській області Борисова В.І. на відповідальне зберігання ТОВ «Українська Шипінгова компанія», останньою була повернута слідчому ОСОБА_2 12.01.2017 року, згідно акту № 1011 приймання-передачі ТМЦ на відповідальне зберігання (т.1, а.с.110, 147).

Зазначені обставини свідчать про те, що таким чином, з 12.01.2017 ТОВ «Українська Шипінгова Компанія» не несе (не має) матеріальної відповідальності за збереження одержаного від слідчого ОСОБА_2 на відповідальне зберігання вилученого у ОСОБА_1 під час обшуку від 09.12.2016 майна, у тому числі 404 мішків відповідно до зазначеної у протоколі обшуку від 09.12.2016 специфікації, маркуванню та кількості, 237 (235) мішків з яких 13.01.2017 ОСОБА_1 не були одержані.

Більше того, відповідно до вказаного листа, ТОВ « Українська Шипінгова Компанія» повідомила, що в березні 2017 р. 235 мішків з вищевказаним товаром, слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 з території складу ТОВ «Українська Шипінгова Компанія», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Грушевського, 41, було самостійно вивезено. З березня 2017 р. на території приміщень та потужностей, якими володіє або користується ТОВ «Українська Шипінгова Компанія», вказане майно не знаходиться (не зберігається).

У відповідності до листа прокуратури Одеської області від 09.10.2019 року за №04/2/4-6734-16 (290 вих.-19), під час проведення слідчими СУ ГУНП в Одеській області, згідно вказівок процесуального керівника, процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000194, встановлено, що вилучене у вказаному кримінальному провадженні майно відсутнє за місцем його зберігання та зникло за невстановлених обставин.

У зв`язку з цим, прокуратурою області керівництву СУ ГУНП в Одеській області 09.10.2019 року направлено листа про вирішення питання щодо внесення за вказаним фактом відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України за вих. №04/2/4-6734-16 (т.1, а.с.222).

Крім того, 30.09.2019 року ОСОБА_1 звертався до прокуратури Одеської області, з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, однак у зв`язку з залишенням вказаної заяви поза увагою, адвокат Сойма Д.Д., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до слідчого судді зі скаргою про зобов`язання прокурора відділу прокуратури Одеської області, внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За наслідком розгляду вказаної скарги, слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В. 23.10.2019 року було постановлено ухвалу (справа № 522/16876/19), якою скаргу було задоволено, зобов`язано уповноважених посадових осіб прокуратури Одеської області виконати вимоги ст. 214 КПК України, а саме внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 30.09.2019 р. про вчинення кримінального правопорушення, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На підставі вказаної ухвали слідчого судді, уповноваженими особами прокуратури Одеської області 29.10.2019 року були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000608, за ознаками ч. 2 ст. 367 КК України (т.2, а.с.10).

Крім того, відповідно до листа СУ ГУНП в Одеській області від 03.12.2019 року за №4/Г-3803, за порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580- VIII, ст.ст. 9, 168 КПК України, Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 та постанови КМУ від 19.12.2012 № 1104, що виразилося у неналежному виконанні службових обов`язків слідчого за фактом зникнення речових доказів у кримінальному провадженні № 0000194 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_2 заслуговує притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак враховуючи, що останній має бездоганну поведінку та високі показники в роботі, вирішено суворо попередити про недопущення надалі порушень вимог кримінального процесуального законодавства України й нормативно правових актів і зняти розмір додаткової премії до грошового забезпечення строком на 1 місяць ( т.2, а.с.32, 33).

Крім викладеного, слід зазначити, що під час розгляду справи в суді першої інстанції 17.09.2020 року судом було постановлено ухвалу, якою витребувано належним чином завірену копію вищевказаного службового розслідування.

Однак, листом СУ ГУНП в Одеській області від 24.10.2020 року за №4/1-14051 було повідомлено, що під час проведення службового розслідування за фактом не належного виконання службовими особами СУ ГУНП в Одеській області зобов`язання із забезпечення схоронності тимчасово вилученого у ОСОБА_1 майна під час обшуку 09.12.2016 року, що призвело до його зникнення, було повідомлено суд про неможливість подати витребувані докази, а саме належним чином завірені копії вказаного службового розслідування з підстав того, що на підставі Наказу ГУНП в Одеській області від 13.03.2020 року за №651, в слідчому управлінні ГУНП в Одеській області проводилось службове розслідування за фактом зникнення наряду з висновками службових розслідувань та службових перевірок відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Одеській області за 2019 рік (ти.3, а.с.43).

Натомість, до суду було надано засвідчену копію Висновку службового розслідування від 05.05.2020 року , проведеного за фактом зникнення наряду з висновками службових розслідувань та службових перевірок відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління ГУНП в Одеській області за 2019 рік, та який було затверджено начальником ГУНП в Одеській області 06.05.2020 року (т.2, а.с.214-220).

Вказаний Висновок містить інформацію про те, що СУ ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000194, відомості про яке 31.03.2016 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. До 19.06.2019 року, досудове розслідування здійснювалось старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області Борисовим В.І., стосовно якого були застосовані відповідні заходи реагування і про які вказано вище.

Суд також обґрунтовано зазначив, що відповідно до листа ТОВ «СІГМА ТРАНС» від 03.02.2020 року будь-яких угод (правочинів) з відповідального зберігання щодо привезених службовими особами ГУНП в Одеській області у 2017 році великої кількості мішків, ТОВ «СІГМА ТРАНС» не укладало, і відповідальності не несе (т.2, а.с. 124, т.3, а.с. 61, 62)., а тому будь яких дій з боку ТОВ «СІГМА ТРАНС» із забезпечення збереження привезеного службовими особами ГУНП в Одеській області у 2017 року вищевказаного майна, не вчинялося, оскільки такого обов`язку у ТОВ «СІГМА ТРАНС» не існувало.

На підставі постанови прокурора про виділення матеріалів, 22 травня 2020 року СУ ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, кримінальне провадження № 0000651, за фактом крадіжки майна у виді мішків із сітковим полотном зі складських приміщень (т.3, а.с. 63). На час розгляду справи в суді першої інстанції досудове розслідування за вищевказаними кримінальними провадженнями не були закінчені.

Таки чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що є доведеними належними доказами доводи сторони позивача про неповернення з боку ГУНП в Одеській області позивачеві ОСОБА_1 вилученого під час обшуку 09.12.2016 року майна у виді 404 мішків (235+169), а тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню завдана матеріальна шкода у вигляді вартості товару риболовних сіток, які містилися у цих мішках.

При цьому суд правильно і обґрунтовано зазначив, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Суд також правильно зазначив, що відповідно до ст. 2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Розмір матеріальної шкоди спричиненої позивачу ОСОБА_1 , обґрунтовано встановлено судом першої інстанції відповідно до Висновку №19-4655-4662 товарознавчої експертизи по визначенню вартості майна, складеного експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, в рамках цивільної справи №520/19533/19 (т.1, а.с.118-132), відповідно до якого, загальна ринкова вартість товару (в т.ч. ПДВ), не повернутого ОСОБА_1 (404 мішків) відповідно до специфікації, маркування та кількості одиниць в мішку, станом на момент проведення експертизи вказана в колонці № 9, таблиці № 2 додатку до Висновку і складає: 8 218 680 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

З цих підстав необґрунтованими є доводи заявників апеляційних скарг про те, що вони в даному випадку не підлягають відповідальності по вищевказаному Закону України.

Також безпідставними є доводи апеляційних скарг про необхідність попереднього судового рішення або рішення іншого компетентного органу, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійсненні кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, оскільки за практикою Верховного Суду спірні деліктні правовідносини виникли через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК України, а регулюються нормами цивільного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що безпосереднє встановлення відповідачем - ГУНП в Одеській області факту відсутності тимчасово вилученого під час обшуку від 09.12.2016 майна, визначає наявність протиправної бездіяльності в поведінці службових осіб органу державної влади відповідача - ГУНП в Одеській області, що завдало шкоди фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню державою.

Крім того, як було вказано вище, відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Іванова В.В. від 29.12.2016 (справа № 522/25304/16) встановлена бездіяльність слідчого (уповноваженої службової особи відповідача ГУНП в Одеській області) щодо не повернення тимчасово вилученого майна відповідно до наведеного маркування, специфікації та кількості майна вилученого під час обшуку від 09.12.2016, у кількості 404 мішків, на протязі тривалого часу, що й стало підставою звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Тобто, слідчим суддею встановлена відповідна бездіяльність слідчого (уповноваженої службової особи відповідача - ГУНП в Одеській області) (т.1, а.с.31-33), що свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався з приводу повернення усієї кількості вилученого майна до слідчих органів ГУНП в Одеській області, на які покладений обов`язок з повернення усього вилученого, однак дотепер кількість вилученого під час обшуку майна (404 мішків), не повернута.

Також безпідставними є посилання представників ГУНП в Одеській області на те, що відмова позивача ОСОБА_1 від певної частини майна та подальше поміщення його на відповідальне зберігання, за своєю суттю є свідомим волевиявленням власника, щодо належного йому майна, що без наявних правових підстав не може допускати втручання інших осіб чи органів, а також на те, що фактичне не отримання 13.01.2017 позивачем 235 мішків, було незаконнім, так як передання на зберігання вилученого майна було здійснено не позивачем ОСОБА_1 , а також у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 відмовився від отримання 235 мішків 13.01.20177 року було пов`язано з переданням ОСОБА_1 майна, яке за своїми родовими та кількісними ознаками не відповідало саме тому майну, яке було вилучено під час обшуку від 09.12.2016 року.

Що стосується відшкодування спричиненої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, то суд першої інстанції правильно зазначив, що вона полягає у душевних стражданнях, які були завдані йому в результаті незаконних дій службових осіб відповідача ГУНП в Одеській області, що унеможливило одержання усієї кількості вилученого під час обшуку майна, частина якого взагалі зникла за невстановлених обставин. Крім цього наявність ознак моральної шкоди сторона позивача також обґрунтовано вбачає і в діях уповноважених службових осіб відповідача ГУНП в Одеській області, які перешкоджають в отриманні повної та об`єктивної інформації на неодноразові його звернення щодо тимчасово вилученого майна та не бажання проведення об`єктивної перевірки, щодо обставин не повернення усього майна, та незрозумілого зникнення під час цього частини вилученого під час обшуку майна, що в сукупності створює істотні перешкоди у наданні стороною позивача для суду необхідних доказів на підтвердження обґрунтування завданої моральної шкоди та правильного визначення з ефективним способом захисту своїх порушених прав.

Так, висновком експерта № ЕС-2521-4-1477.20 за результатами проведення судово-психологічної експертизи у цивільній справі №520/19533/19, за позовом ОСОБА_1 , складеного 19.02.2020 року експертом Судової незалежної експертизи України встановлено, що досліджена ним ситуація є психотравмуючою для ОСОБА_1 , у нього є зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли в наслідок безпідставного не повернення усієї кількості вилученого майна на протязі тривалого часу, вчинення службовими особами правоохоронного органу перешкод в отриманні повної, об`єктивної та правдивої інформації щодо місця встановлення, перебування не повернутого йому майна, а також умов й підстав не повернення усієї його кількості, заподіяння майнової шкоди у вигляді не повернення позивачу майна, згідно відомостей протоколу обшуку (404 мішків), яке станом на серпень 2019 становить суму 8 218 680 грн. позивач ОСОБА_1 поніс моральні страждання. Між моральними стражданнями ОСОБА_1 та неправомірними діями службових осіб ГУНП в Одеській області є причинний зв`язок. На думку експерта справедливою сумою компенсації, яка є обґрунтованою існуванням внутрішніх (особистих) та зовнішніх (життєвих, соціальних) змін ОСОБА_1 , може становити еквівалент суми грошової компенсації за завдані страждання у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень (Т.2, а.с.141-149).

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції, з посиланням на ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» правильно встановив розмір моральної шкоди, яка завдана позивачу ОСОБА_1 незаконними діями відповідача - ГУНП в Одеській області по відношенню до нього, з урахуванням результатів проведення судово-психологічної експертизи наявності моральної шкоди, яка судом була прийнята до розгляду в судовому засіданні 30.06.2020 року (т.2, а.с.132-134, 198-201), та встановив її в розмірі 100 000 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, представником відповідача ГУНП в Одеській області зазначено, що юридично-правових підстав того, що моральна шкода, як і матеріальна, підлягають стягненню саме з ГУНП в Одеській області позивачем не наведено жодними доводами та доказами, розрахунку заявленої суми моральної шкоди не надано, заявлена позовні вимоги є неспівмірними більш детального повідомлення щодо отриманих позивачем страждань, в чому саме вони полягали та чи співрозмірні вони заявленій сумі моральної шкоди, ніякого не має, у зв`язку з чим у задоволені позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Одеській області, має бути відмовлено в повному обсязі.

Таким чином, оскільки відповідно до п. 8 ст. 23 Бюджетного Кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про державний бюджет України», то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції також обґрунтовано розподілив між сторонами судові витрати, оскільки ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки у відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем за проведення судових експертиз в сумів 18882,61 грн., що складає 90.23% від заявлених позовних вимог.

Не погодження заявника апеляційної скарги - ДКС України про визначене судом стягнення з Державного бюджету України витрат, понесених позивачем у зв`язку із проведенням експертиз, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, витрати понесені стороною по справі у зв`язку із проведенням експертизи становить різновид витрат, пов`язаних з розглядом справи, що входить до складу судових витрат, які у разі, якщо рішення підлягає виконанню шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України, то судові витрати по справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018, у справі № 910/23967/16.

Що стосується посилання представників заявників апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції правил юрисдикції при ухвалені оскаржуваного судового рішення, колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 (справа № 920/715/17), на яку суд також послався в оскаржуваному рішенні «…питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого і держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази...», виключає обґрунтованість тверджень представників апелянтів про розгляд претензій ОСОБА_1 в рамках кримінального судочинства.

Щодо тверджень представників ГУНП в Одеській області про розгляд справи в порядку господарського судочинства, колегія суддів зазначає, що завдана позивачу шкода не була пов`язана з обставинами ведення ним господарської діяльності й будь-яких претензій до позивача з приводу здійснення ним господарської діяльності з боку правоохоронних органів не пред`являлося, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача - ДКС України, щодо помилкового стягнення шкоди з Єдиного казначейського рахунку, колегія суддів зазначає, що надмірне зазначення у резолютивній частині рішення суду відомостей, зокрема про суб`єкта виконання, номери та види рахунків, з яких має бути здійснено стягнення шкоди, не є підставою для скасування рішення суду та/або відмови у позові.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги - ДКС України щодо не погодження з наведеним судом в оскаржуваному рішенні обґрунтуванням відшкодування позивачу матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», слід зазначити, що вказаним Законом чітко визначені умови та порядок, при яких підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема вчинення службовими особами правоохоронного органу процесуальних дій, що обмежують права громадян, про що вказано вище.

Доводи заявника апеляційної скарги - ДКС України про безпідставність стягнення судом першої інстанції матеріальної шкоди в якості упущеної вигоди, розмір якої встановлено на підставі висновку експертизи в основу якої були покладені не об`єктивні дані, є безпідставними, так як дане питання в оскаржуваному судовому рішенні взагалі не зазначено і таких позовних вимог не заявлялось.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення та доводів апеляційних скарг.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційних скарг його не спростовують, оскільки рішення у справі ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 24.05.2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.05.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк