Справа № 242/5733/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Бублик А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми.

Зазначав, що 09.06.2011 між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 1 264 500 грн., що еквівалентно 158 656 дол. США, які останній зобов`язувався повернути в строк до 09.06.2014, про що було складено розписку.

На виконання вимог договору позики у присутності свідків він передав грошові кошти відповідачу 09.06.2014.

У подальшому, він домовився з відповідачем про відстрочення повернення боргу до вересня 2016 року.

За період з 09.06.2011 по 29.09.2016 відповідач повернув частину позики у сумі 10 544 дол. США.

29.09.2016 вони погодили графік погашення боргу за договором позики від 09.06.2011, який станом на 29.09.2016 складав 148 112 дол. США., на підтвердження досягнутої згоди відповідачем було написано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецом Р.О. від 29.09.2016 за реєстровим № 3116.

Відповідно до зазначеної заяви, відповідач підтвердив факт підписання договору позики від 09.06.2011, факт отримання коштів за вказаним договором, факт існування станом на 29.09.2016 заборгованості за договором в сумі 148 112 дол. США. та зобов`язався дотримуватися наступного графіку погашення заборгованості за договором позики: 33.000 дол. США до 31.12.2016; 60.000 дол. США до 31.12.2017; 55 112 дол. США до 31.12.2018.

Станом на 27.11.2017 відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання по поверненню частини позики в розмірі 33 000 дол. США, строк повернення якої був встановлений до 31.12.2016.

За період з 29.09.2016 по 27.11.2017 відповідач з вказаної суми повернув 14 400 доларів США.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором позики від 09.06.2011 з урахуванням узгодженого графіку погашення від 29.09.2016 складає 18 600 дол. США, що станом на 27.11.2017 еквівалентно 500 581 грн. 80 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 18 600 дол. США, що еквівалентно 500 581 грн. 80 коп, а також судовий збір.

Позивачем неодноразово подавалися заяви про збільшення позовних вимог, в останній редакції позивач просив стягнути з відповідача на його користь 133 712 дол. США основного боргу, що еквівалентно 3 766 240 грн. 37 коп., 3% річних за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 у розмірі 2 533 дол. США 84 центи, що еквівалентно 71 370 грн. 19 коп., проценти за користування грошовими коштами за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 у розмірі 15 615 дол. США 55 центи, що еквівалентно 439 837 грн. 12 коп.

У подальшому позивачем було проведено перерахунок заборгованості та визначено заборгованість у розмірі 131 112 дол. США основного боргу, що еквівалентно 5 009 487 грн. 96 коп., 3% річних за за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 у розмірі 2 425 дол. США, що еквівалентно 93 685 грн., 28 коп., проценти за користування грошовими коштами за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 у розмірі 15 218 дол. США, що еквівалентно 581 457 грн. 39 коп.

У відзиві на позову відповідач проти позову заперечив посилаючись на наступне.

Вказав, що відповідно до умов договору позики від 09.06.2011, зобов`язався повернути боргу у національній валюті - гривні, а тому вимога позивача про стягнення з нього заборгованості в дол. США є незаконною.

Щодо вимоги про стягнення з нього процентів за користування грошовими коштами за період з 01.01.2018 по 16.01.2019 вказав, що п. 4 договору позики визначено, що договір проценти за користування грошовою сумою в зазначених період не нараховуються, а тому вимога про стягнення з нього процентів є безпідставною.

Крім того, відповідач просив застосувати строки позовної давності.

У відповіді на відзив позивач позов підтримав, з наведених у ньому підстав

Вказав, що строк позовної давності був перерваний у зв`язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості за договором позики у період з 09.06.2011 по 27.11.2017, а віт так підстав для застосування строків позовної давності немає.

Посилаючись на зазначені обставини, позов просив задовольнити у повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач вказав, що періодично здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, позивачем не надано належного обґрунтування розміру заборгованості, а тому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, у якій вказала, що підтримує позовні вимоги, викладені у заяві від 29.02.2024, просила їх задовольнити.

Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача і його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала свої заперечення проти позову та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 09.06.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики (а.с. 5).

Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець надає позичальнику позику готівкою у сумі 1 264 000 грн., що є еквівалентом 158 656 дол. США по курсу НБУ станом на 09.06.2011.

Згідно з п. 2 договору позики позичальник зобов`язується повернути в термін та на умова, передбачених цим договором, суму позики в гривні готівкою у еквіваленті 156 656 дол. США по курсу НБУ на день повернення.

Відповідно до п. 3 договору позики сторони домовилися, що позичальник зобов`язується повернути свій борг не пізніше 09.06.2014.

Згідно з п. 4 договору позики цей договір є договором безпроцентної позики, проценти за користування грошовими коштами в зазначений термін не стягуються.

Відповідно до п. 5 договору позики договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, що значить про фактичне надання позики позичальнику, та іє до моменту його остаточного виконання.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецом Р.О. від 29.09.2016 за реєстровим № 3116, ОСОБА_2 підтвердив той факт, що 09.06.2011 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 158 656 дол. США (а.с. 6).

Відповідно до зазначеної заяви, ОСОБА_2 підтвердив, що станом на 29.09.2016 його заборгованість перед ОСОБА_1 становить 148 112 дол. США., та зобов`язався дотримуватися наступного графіку погашення заборгованості: 33.000 дол. США до 31.12.2016; 60.000 дол. США до 31.12.2017; 55 112 дол. США до 31.12.2018.

Отже, сторонами було погоджено новий графік погашення заборгованості, визначено валюту погашення - долар США.

Наявність заборгованості не заперечувалася і самим ОСОБА_2 під час надання пояснень у судовому засіданні від 06.02.2024.

Як установлено судом, у встановлений строк ОСОБА_2 суму боргу не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором позики, відповідно до якого заборгованість складає: 131 112 дол. США основного боргу, що еквівалентно 5 009 487 грн. 96 коп., 3% річних за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 у розмірі 2 425 дол. США, що еквівалентно 93 685 грн., 28 коп., проценти за користування грошовими коштами за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 у розмірі 15 218 дол. США, що еквівалентно 581 457 грн. 39 коп.

Ураховуючи те, що станом на день ухвалення рішення свої зобов`язання за договором позики від 09.06.2011 щодо повернення суми боргу ОСОБА_2 не виконано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 131 112 дол. США основного боргу, що еквівалентно 5 009 487 грн. 96 коп.

Крім того, позивачем за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 були нараховані проценти за користування грошовими коштами за зазначеним договором позики у розмірі 15 218 дол. США, що еквівалентно 581 457 грн. 39 коп.

Обґрунтовуючи позов в цій частині, позивач посилався на те, що за законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з п. 4 договору позики цей договір є договором безпроцентної позики, проценти за користування грошовими коштами в зазначений термін не стягуються.

Відповідно до п. 5 договору позики договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, що значить про фактичне надання позики позичальнику, та діє до моменту його остаточного виконання.

Враховуючи те, що пунктом 4 договору позики від 09.06.2011 визначено, що даний договір є договором безпроцентної позики і проценти за користування грошовими коштами не стягуються, позикодавець не має права на одержання від позичальника процентів від суми позики, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами у розмірі 15 218 дол. США, що еквівалентно 581 457 грн. 39 коп.

Крім того, позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просив стягнути на його користь з відповідача за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 у розмірі 2 533 дол. США 84 центи, що еквівалентно 71 370 грн. 19 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування періоду нарахування 3 % річних за періоди з 01.01.2018 по 07.08.2018, з 08.08.2018 по 16.01.2019 , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних.

Водночас, представник ОСОБА_2 просила застосувати позовну давність.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Ураховуючи те, що 29.09.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було погоджено новий графік погашення заборгованості, відповідач визнав свій борг та зобов`язався його погасити у строки, вказані в його заяві, перебіг позовної давності було перервано, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви про застосування позовної давності, оскільки позов було заявлено в межах строку позовної давності.

Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8 810 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 80, 81, 128, 141, 223, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 549, 610, 611, 625, 626, 629, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09.06.2011 у розмірі еквівалентному 131 112 (сто тридцять одній тисячі сто дванадцять) дол. США, що підлягає сплаті в гривнях за офіційним курсом Національного банку України та станом на 29.02.2024 становить 5 009 487 (п`ять мільйонів дев`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 96 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук