П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/10995/23

Провадження № 22-ц/4815/283/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Тимощук О.Я.

Ухвалу суду першої інстанції проголошено

21 грудня 2023 року о 10 год. 27 хв.

у м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2023 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей, що навчаються,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей, що навчаються.

Ухвалою Рівненського міського суду від 14 липня 2023 року відкрито провадження у справі №569/10995/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей, що навчаються.

Ухвалою Рівненського міського суду від 21 грудня 2023 року провадження у справі №569/10995/23 зупинено.

На ухвалу суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де вона заперечує щодо зупинення провадження у справі, оскільки вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає судовій практиці Верховного Суду і порушує права та інтереси спільних дітей сторін на належне матеріальне забезпечення.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що перебування сторони спору у складі Збройних Сил України не є безумовною підставою для зупинення провадження у справі. Вказувала на те, що усталена судова практика вимагає від сторін надання доказів залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан тощо, а не лише перебування в складі Збройних Сил України. Суд попередньої інстанції не врахував, що у відповідача є представник адвокат Нікольченко Б.Б., що підтверджується наявним у матеріалах справи ордером, де зокрема, зазначено, що представник діє в інтересах довірителя без обмежень. Це свідчить про ефективне використання ОСОБА_2 своїх процесуальних прав через представника.

З наведених підстав просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до для продовження розгляду до суду, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, хоча про таке право було роз'яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11 січня 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на даний час перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною довідкою від 15 грудня 2023 року №1455/33, то відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З наявної у матеріалах справи копії довідки Військової частини НОМЕР_1 від 15 грудня 2023 року №1455/33, вбачається, що сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 35).

Між тим, зазначена обставина не може бути об`єктивною і переконливою підставою для зупинення провадження у справі.

Так, у ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Згідно зі ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Тому колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд справи стосується захисту саме прав та інтересів спільних дітей сторін спору. У випадку, якщо судом першої інстанції буде задоволено позов про стягнення аліментів, то це жодним чином не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо стягнення аліментів, так і інтересам їхніх спільних дітей.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За правилами ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що, визначаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава зупинення провадження у справі застосовується виключно з метою забезпечення можливості дотримання процесуальних прав учасників процесу, закріплених нормами Цивільного процеусального кодексу України, в т.ч. на безперешкодну участь сторін у судовому процесі, та з метою виконання обов`язку суду щодо повного та об`єктивного дослідження судом всіх обставин справи.

З матеріалів справи видно, що у суді першої інстанції представництво інтересів відповідача здійснює адвокат Нікольченко Б.Б., що підтверджується наявним у матеріалах справи відповідним ордером (а.с. 24).

Оскільки позивач заперечує щодо зупинення провадження у справі, наполягаючи на розгляді справи по суті з метою захисту прав та інтересів спільних дітей сторін спору та враховуючи те, що відповідач реалізував своє процесуальне право на участь у судовому процесі через свого представника адвоката Нікольченка Б.Б., забезпечивши таким чином дотримання основоположних принципів цивільного судочинства таких як: рівність учасників судового процесу, змагальність сторін, диспозитивність, то, зважаючи на обставини справи, суд дійшов передчасного висновку щодо необхідності зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, рішення від 21 жовтня 2010 року).

Також слід звернути увагу, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, рішення від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Постановою Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16 висловлено переконання, за яким межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Крім того, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 вказано, що позивач звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі №461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини від 08 серпня 2022 року №2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої ст. 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява позивача про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Подібні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Дна правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено, що оскільки позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява позивача про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан.

Такі ж висновки викладені у судових рішеннях Верховного Суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Тому для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема, приймають участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Наявними у справі доказами підтверджується, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з тим колегія суддів ураховує те, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, чи залучається відповідач до виконання бойових завдань, не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у справі є необґрунтованим та передчасним, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність підстав для обов`язкового зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, адже матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 залучається до виконання бойових завдань у складі Збройних Сил України. Сам по собі факт перебування відповідача на військовій службі не є самостійною, достатньою та беззаперечною підставою для зупинення провадження у даній справі.

Зупиняючи провадження у справі, суд врахував вимоги п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, захистивши таким чином права відповідача, проте судом не було враховано, що його інтереси захищає адвокат, який здійснює представництво його інтересів у суді.

З наведених мотивів та відповідно до пунктів 3, 4 ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків