ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Вадім» поданою представником - адвокатом Гаврилюком Михайлом Дмитровичем на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року у справі за позовом Приватного підприємства «Вадім» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна недійсним, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року приватне підприємство «Вадім» в особі представника - Гаврилюка М.Д. звернулося до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

04 грудня 2023 року ОСОБА_2 - директор ПП «Вадім» подав заяву про відмову від позову в порядку п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року заяву директора Приватного підприємства «Вадім» - ОСОБА_2 про відмову від позовних вимог та закриття провадження у справі задоволено. Прийнято відмову від позовних вимог директора Приватного підприємства «Вадім». Провадження у цивільній справі закрито.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, позивач ПП «ВАДІМ» в особі представника адвоката Гаврилюка Михайла Дмитровича 25 квітня 2024 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт з посиланням на зміст ч. 2 ст. 206, ч. 3 ст. 58 ЦПК України, ч. 3, 4 ст. 92 ЦК України, вказував, що вирішуючи питання щодо прийняття відмови директора позивача ПП «ВАДІМ» від даного позову, суду першої інстанції належало виконати вимоги ч. 2 ст. 206 ЦПК України та перевірити, чи не обмежений керівник підприємства позивача, який здійснює представництво відповідно до статуту, у повноваженнях на вчинення відмови від позову. Однак судом не перевірено обсягу повноважень директора підприємства, передбачених статутом, розподілу правомочностей та компетенції між власниками та керівником підприємства.

При цьому в ухвалі зазначено про те, що з позовом до суду звернувся представник позивача ПП «ВАДІМ» - адвокат Гаврилюк М.Д., який, як вбачається з матеріалів справи, підписав позовну заяву, додавши до неї документи, які підтверджують його повноваження.

В матеріалах справи наявний витяг з ЄДРПОУ щодо позивача станом на 12 січня2024 року, з якого вбачається, що статутний капітал ПП «ВАДІМ» поділений на рівні частки між двома власниками по 50 % статутного капіталу. В розділі вищевказаного витягу «Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо» містяться дані про ОСОБА_3 , одного з кінцевих бенефіціарних власників, який має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо, як про представника. Вказаною особою, яка зазначена у витягу кінцевим бенефіціаром підприємства, має прямий вирішальний вплив на діяльність підприємства та повноваження на вчинення правочинів від імені підприємства, було ініційовано подання до суду позову від імені ПП «ВАДІМ» до ОСОБА_1 та інших осіб про визнання договору недійсним. Діючи на підставі відповідної угоди про надання професійної правничої допомоги, адвокат Гаврилюк М.Д. звернувся до суду з відповідним позовом від імені ПП «ВАДІМ».

Відповідно до п. 8.3 розділу 8 Статуту ПП «ВАДІМ», питання здійснення по відношенню до майна підприємства будь-яких дій, прямо не заборонених законодавством України, вирішення інших важливих питань діяльності підприємства відноситься до компетенції власників підприємства. Враховуючи вказані норми статуту та передбачений ч. 3 ст. 92 ЦК України обов`язок органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від його імені, діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень, дія будь-якої особи, яка виступає від імені ПП «ВАДІМ» щодо відмови від позову, кінцевою метою якого є відновлення права власності підприємства на нерухоме майно, потребує спільного рішення власників підприємства. За умови розподілу часток у статутному капіталі підприємства між власниками по 50 % статутного капіталу кожному, вирішення такого важливого питання, як відмова від позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, закриття провадження в справі, що унеможливлює в подальшому подання тотожного позову, потребує консенсусу власників.

За таких обставин є очевидним, що директор підприємства ОСОБА_2 , звернувшись до суду з заявою про відмову від позову та закриття провадження в справі, діяв не тільки контроверсійно відносно дій іншої уповноваженої особи, а й всупереч інтересам підприємства та співвласника підприємства, в інтересах відповідача та вочевидь у своїх власних інтересах.

Оскільки для суду було очевидним, що звернення до суду директора підприємства із заявою про відмову від позову, підписаного та поданого до суду не ним, а іншим представником, який бере участь у справі та уповноважений на представництво іншим представником, який бере участь у справі та уповноважений на представництво іншим співвласником, вказує на наявність істотних розбіжностей в їх позиціях, що зумовлювало необхідність детальної перевірки, чи не обмежений керівник юридичної особи - позивача, який звернувся із заявою про відмову від позову, у повноваженнях на вчинення таких дій.

Вказував, що при розгляді апеляційної скарги підлягають встановленню обставини ініціювання позову уповноваженою підприємством особою, яка не є керівником, але уповноважена власниками підприємства на представництво з правом вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі на укладення правочинів; встановлення статутом підприємства обмеження керівника юридичної особи - позивача, який звернувся із заявою про відмову від позову, у повноваженнях на вчинення такої дії.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Вадім» поданою представником - адвокатом Гаврилюком Михайлом Дмитровичем на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року у справі за позовом Приватного підприємства «Вадім» до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Лесі Василівни про визнання договору купівлі- продажу нерухомого майна недійсним, визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта Приватного підприємства «Вадім» - адвокат Гаврилюк Михайло Дмитрович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Бубенок Віктор Григорович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вважав, що директор ПП «Вадім» ОСОБА_2 є особою, яка має повноваження на подання заяви про відмову від позову, а тому суд дійшов висновку про задоволення такої заяви. Поряд з цим, суд першої інстанції відхилив посилання позивача про відсутність у ОСОБА_2 повноважень на подання такої заяви, оскільки жодних обмежень на вчинення цих дій ні Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ні Статут підприємства не містять. Суд зауважив, що відповідно до даних витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12 січня 2024 року органом управління юридичної особи визначено - «директор» та виконуючим функції директора/керівника юридичної особи вказано ОСОБА_2 , який одночасно є засновником. Іншим засновником є ОСОБА_4 . Угода про надання професійної правничої допомоги, укладена 15 травня 2023 року між ОСОБА_3 як представником ПП «Вадім» та головою Адвокатського об`єднання «Українська адвокатська група» адвокатом Гаврилюком М.Д. не надає останньому право представляти ПП «Вадім» в статусі позивача по вказаній справі. Крім того, ОСОБА_3 є колишнім співзасновником ПП «Вадім», а єдиною особою, яка може здійснювати будь-які дії від імені підприємства є виключно директор ПП «Вадім» - ОСОБА_2.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно з пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом частини другої статті 61 ЦПК України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя.

Згідно з частиною третьою статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Частинами першою-третьою, п`ятою статті 65 ГК України передбачено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань останній як керівник (виконуючий функції директора) ПП «Вадім» має право вчиняти дії від імені цієї юридичної особи, у тому силі підписувати договори, тощо.

Крім того, відповідно до Статуту ПП «Вадім», затвердженого рішенням власника від 12 липня 2021 року №21/07-12, директор вирішує всі питання діяльності підприємства, крім тих, які віднесено до виключної компетенції власників. Директор підприємства має право без доручення здійснювати дії від імені підприємства, представляти його інтереси на всіх вітчизняних та іноземних підприємствах, фірмах і організаціях (пункт 8. 5. Статуту).

Отже, директор та співвласник підприємства ОСОБА_2 не був обмежений у повноваженнях щодо подання заяви про відмову від позову від імені ПП «Вадім».

Аргументи апеляційної скарги про те, що за змістом Статуту рішення про відмову від позову щодо майна підприємства можуть прийняти лише власники підприємства, до яких, крім ОСОБА_2 , належить ОСОБА_3 , є помилковими.

Відповідно до пункту 8.3. Статуту до компетенції власників відносяться:

- визначення загального напрямку економічного та соціального розвитку підприємства;

- внесення змін до Статуту підприємства;

- призначення та звільнення директора;

- визначення організаційної структури та штатного розкладу підприємства і положень про персонал підприємства;

- визначення порядку розподілу чистого прибутку, затвердження положень про фонди підприємства;

- прийняття рішення про вступ підприємства як засновника до інших підприємств, господарських товариств, спільних підприємств, фондів, міжнародних об`єднань і організацій, господарських об`єднань на території України та за її межами, затвердження їх статутів;

- винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб підприємства;

- визначення умов оплати праці посадових осіб підприємства, його дочірніх підприємств, філій та представництв;

- здійснення по відношенню до майна підприємства будь-яких дій, прямо не заборонених законодавством України;

- прийняття рішення про відкриття представництв, філій та інших відособлених підрозділів підприємства, затвердження їх положень;

- прийняття рішення про припинення діяльності підприємства, призначення ліквідаційної, затвердження ліквідаційного балансу;

- вирішення інших важливих питань діяльності підприємства.

Із наведеного пункту Статуту слідує, що питання про відмову від позову та вчинення інших процесуальних дій від імені ПП «Вадім» у спорах з іншими особами не відноситься до виключної компетенції власників цього підприємства, директор і один із власників цього підприємства ОСОБА_2 в силу положень Статуту мав повноваження одноособово, без ухвалення рішення усіма власниками підприємства, подати вказану заяву про відмову від позову.

Як правильно було враховано судом першої інстанції, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про засновника (учасника) ПП «Вадім» ОСОБА_3 , який надав повноваження адвокату Гаврилюку М. Д. подати позов, на момент подання цього позову (28 вересня 2023 року) з цього реєстру виключено, а саме 23 червня 2023 року.

Таким чином, є помилковими доводи апеляційної скарги, що директор підприємства ОСОБА_2., звернувшись 04 грудня 2023 року до суду з заявою про відмову від позову та закриття провадження в справі, діяв контроверсійно відносно дій іншої уповноваженої особи, всупереч інтересам підприємства та співвласника підприємства ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 був одночасно представником ОСОБА_1 за довіреністю від 12 травня 2021 року, а тому в силу частини другої статті 61 ЦПК України не може бути представником ПП «Вадім», не свідчать про наявність підстав для скасування судового рішення.

За змістом частини другої статті 61 ЦПК України особа не може бути представником, якщо вона у цій справі представляє або представляла іншу особу, інтереси якої у цій справі суперечать інтересам її довірителя.

Так, дійсно у матеріалах справи міститься довіреність від 12 травня 2021 року, видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якої останнього уповноважено бути представником та вести справи довірителя в усіх установах та організаціях, з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією належних їй на праві власності нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , а також з питань реєстрації її права власності на це майно в ДРРП. Для чого ОСОБА_2 надано право, зокрема, вести від імені довірителя справи в усіх судах України.

Разом з тим, дію зазначеної довіреності припинено 23 березня 2023 року (до звернення до суду з позовом у цій справі та подання заяви про відмову від позову) за заявою ОСОБА_1 .

Отже, як на момент звернення ПП «Вадім» до суду із позовом 28 вересня 2023 року, так і на момент подання заяви про відмову від позову 04 грудня 2023 року, ОСОБА_2 не був представником ОСОБА_1 та у цій справі не представляв її інтереси, а тому приписи частини другої статті 61 ЦПК України до цієї справи застосуванню не підлягають.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду у постанові від 20 липня 2021 року у справі №911/1605/20, є помилковими, оскільки у цій справі вирішувався спір по суті щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу сільськогосподарської техніки вартістю 7 159 988,00 грн, укладеного директором товариства з перевищенням наданих йому положеннями Статуту повноважень, яким встановлено обмеження щодо укладення директором товариства господарських договорів (угод), вартість яких перевищує 100 000,00 грн. У справі, яка переглядається, вирішується процесуальне питання про правомірність прийняття судом першої інстанції заяви директора ПП «Вадім» про відмову від позову. Крім того, Статут ПП «Вадім» не містить обмеження щодо подання його директором заяви про відмову від позову. Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові, є нерелевантними до справи, яка переглядається.

Таким чином, у зв`язку з тим, що директор ПП «Вадім» ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про відмову від позовних вимог, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, і це є диспозитивним правом позивача, наслідки відмови від позову підприємству відомі й зрозумілі, тому суд першої інстанції правильно прийняв відмову позивача від позовних вимог та закрив провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для її скасування, а зводяться до довільного тлумачення апелянтом норм закону.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги процесуального права при його постановленні, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Вадім» подану представником - адвокатом Гаврилюком Михайлом Дмитровичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова