ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГВТОРЛОМ», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою годувальника

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГВТОРЛОМ»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів ТОВ «ЮГВТОРЛОМ» та Східного міжрегіонального управління Держпраці з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю годувальника, який уточнила 05.05.2023 року, та просила стягнути з ТОВ «ЮГВТОРЛОМ» у зв`язку зі смертю чоловіка в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 670 000 грн. Позовні вимоги до Східного міжрегіонального управління Держпраці вона не підтримала.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона з 8 грудня 1979 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Її чоловік ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЮГВТОРЛОМ», в період з 01.12.2017 року до 06.01.2021 року, і працював на посаді майстра виробничої ділянки. 05.01.2021 року у результаті нещасного випадку, який відбувся на території ТОВ «ЮГВТОРЛОМ», її чоловік загинув під час виконання ним трудових обов`язків. Відповідно тимчасового акту Н-1/П про розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, на момент нещасного випадку ОСОБА_3 був пов`язаний з виробничою діяльністю роботодавця ТОВ «ЮГВТОРЛОМ». Перебування на місці по обумовлено виконання ним трудових обов`язків і цей випадок кваліфікується як нещасний випадок на підприємстві. Під час проведення розслідування нещасного випадку, роботодавець перешкоджав всебічному та повному розслідуванню, на підприємстві під час перевірки виявлено порушення нормативно-правових актів з охорони праці. Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач вважає, що загибеллю чоловіка їй спричинені моральні страждання, оскільки смерть чоловіка стала несподіваною. Чоловік був опорою у житті сім`ї, вона втратили близьку людину. Внаслідок смерті чоловіка вона перенесла емоційне переживання, погіршився її стан здоров`я, вона втратила годувальника, який піклувався про її сім`ю, працював щоб допомогати сплачувати її лікування, у нею змінився уклад її життя. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_3 суму у розмірі 670 000 грн.(а.с.1-3).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГВТОРЛОМ», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою годувальника - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГВТОРЛОМ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 300000 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГВТОРЛОМ» на користь держави судовий збір у розмірі 3000 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.163-167).

В апеляційній скарзі, ТОВ «ЮГВТОРЛОМ» посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить, скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.171-174).

В порядку ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила, рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач надав відповідь на відзив, в якому наполягав на задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 8.12.2079 року міським відділом РАЦС м.Красноарміськ Донецької області, актовий запис №642 (а.с. 6).

З трудової книжки вбачається, та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_3 з 01.12.2017 року працював на посаді майстра виробничої дільниці в ТОВ «ЮГВТОРЛОМ» (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Згідно картки швидкої медичної допомоги № 210 від 5.01.2021 року вбачається, що «Адреса виклику - АДРЕСА_1 . Привід до виклику - падіння з висоти. Прізвище, ім`я, по батькові - невідомий. Адреса особи - невідома. Місце роботи - вторчермет. Посада - робітник. 1. Вік - 50 років. 2.Стать - чоловік. 4.Соціальний стан - робітник. 5.Подальше перебування особи - за направленням швидкої у лікарню Мирнограда, травматологічне відділення. Час з 10-40 по 10-55. Діагноз: Відкрита черепно-мозкова травма, мозкова кома. 10. Допомога за діагнозом - термінова. 11. Прийом виклику - о 09.55 годин. 12. Виїзд на виклик - о 09.57 годин. 13. Прибуття на місце - о 10.02 годин. 13.1. Виїзд на госпіталізацію - о 10.30. 14. Закінчення виклику - о 10.55 годин. 15. Повернення на станцію - о 11.10 годин. 16. Тип виїзду за діагнозом - нещасний випадок. 17. Обґрунтованість - профільний. 18. Місце виклику - робоче місце. 19. Виклик - первинний. 20. Звертання хворого - не звертався. 21. Травма - виробнича. 22. Час від початку хвороби - до 1 години. 23. Алкоголь не відомо. 24. Результат - без ефекту. 26. Діагноз: Відкрита черепно-мозкова травм. Мозкова кома. Дата захворювання - 05.01.21 року. Початок захворювання - 09 год. 50 хв. Скарги: По приїзду бригади ШМД на місці виклику було виявлено тіло чоловіка знаходиться в небезпечній зоні розгрузки на купі металевих виробів, на відстані деформацією кісток черепа, на висоті ~1,5 метрів від землі. Встановити паспортні дані та точний час і обставини отримання травми неможливо в зв`язку з повною відсутністю робітників. У зв`язку з небезпечністю доступу до хворого викликано службу, о 10.03 годині. О 10.15 годині робітниками МЧС хворий був доставлений до карети швидкої. Об`єктивні дані: Загальний стан дуже важкий. Положення - пасивний. Свідомість - Кома за ШГ 3. Поведінка спокійна. Зір огляду не доступний. Шкіра бліда, суха, тепла. AT 60/50 мм рт. ст. Пульс 113 хв. Характеристика - ритмічний. Тони серця ритмічні, ясні. Частота дихання 26 хв. Периферичні набряки - не має. Дихання вільне, везикулярне, глибоке. Живіт - участь в акті дихання, м`який. Перистальтика - так. Печінка не виступає. Симптом подразнення,очеревини ні. Неврологічний статус анізокорія. Мова відсутня. Ковтання порушене. Обличчя пошкоджене, деформоване. Придушення язика - ні. Патологічні рефлекси - ні. Менінгеальні ознаки - ні. Місце ушкодження травми: Травма голови. При огляді виявлено вдавлення кісток черепа на глибину 8-10 см. з залученням скроневої, тім`яної та потиличної кісток справа. Стан після надання допомоги: без змін. SpO2 не виявляється. А Г 60/30 мм рт.ст. Пульс 103 хв., ЧД 26. За ШГ 3 бали. Транспортується на ношах (а.с. 12-13).

Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 8 від 06.01.2021 року, вказано, що смерть ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку у зв`язку з виробництвом, причина смерті: травма - вдарило металоконструкцією на виробництві, гостра масивна крововтрата, значна зовнішня кровотеча, розтрощення черепу та обличчя, удар падаючим предметом (а.с. 4, 11).

Як вбачається з акту розслідування нещасного випадку від 05.01.2022 року, який було затверджено начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Король В.І., комісія провела розслідування та встановила, що нещасний випадок, який стався 05.01.2021 року о 09 годині 30 хвилин з майстром виробничої дільниці ТОВ «ЮГВТОРЛОМ» ОСОБА_3 , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом (а.с. 14-22).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що чоловік позивача ОСОБА_3 помер в результаті травмування на виробництві ТОВ «ЮГВТОРЛОМ» 05.01.2021 року, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд 1 інстанції виходив із їх законності та обґрунтованість, при цьому визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, суд врахував, характер та обсяг душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка на користь ОСОБА_1 у розмірі 300 000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 ст.43, ч.1 ст.46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.3 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю

Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача загинув від нещасного випадку на виробництві під час виконання ним трудових обов`язків, і внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, її позбавлено моральної підтримки, вона перенесла дуже емоційне переживання, погіршився її стан здоров`я, вона втратила годувальника, який піклувався про її сім`ю, працював щоб допомогати сплачувати її лікування, у зв`язку з чим у неї порушено нормальні життєві зв`язки.

При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах,в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, що відповідач ТОВ «ЮГВТОРЛОМ» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди дружині померлого ОСОБА_1 , оскільки у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку під час виконання ним своїх трудових обов`язків, позивачка зазнала моральних страждань. Смерть чоловіка призвела до істотних вимушених змін у її житті, таких як втрата турботи, моральної та матеріальної підтримки близької людини. Перенесення позивачкою психоемоційного стресу і усвідомлення безповоротності втрати неодмінно завдало їй душевного болю.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, суд врахував, характер та обсяг душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка, суд вважав за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка на користь ОСОБА_1 у розмірі 300 000 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що наявність причетності вини відповідача до нещасного випадку є недоведеною, оскільки в акті розслідування нещасного випадку зазначено, що нещасний випадок з майстром виробничої дільниці ТОВ «ЮГВТОРЛОМ» ОСОБА_3 , визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. При цьому, в акті про нещасний випадок, (форма Н-1/П), вказуються дані і відомості про дату і час настання нещасного випадку, найменування підприємства, працівником якого є потерпілий, обставини, за яких стався нещасний випадок, діагноз потерпілого.

Крім того, Акт, складений за фактом настання нещасного випадку підприємством відповідача не оскаржувався.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГВТОРЛОМ» - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: