18.09.2024
Справа № 953/6159/24
Провадження № 2/642/1480/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Гримайло А.М., розглянувши клопотання відповідачки ОСОБА_1 про продовження строку для подання відповіді на відзиву та зустрічної позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 30.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликою (повідомленням) сторін. Призначено судове засідання.

Ухвалою Суду встановлено 15-денний строк Відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, Позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

16.09.2024 від відповідачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву та зустрічної позовної заяви.

В обгрунтування клопотання зазначила, що позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та ОСОБА_1 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління 13.11.2010 року, в якому було народжено двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому після повномасштабного воєнного вторгнення Російської Федерації до України, враховуючи максимально небезпечний стан в Харківському регіоні, заради безпеки дітей, відповідачка була вимушена виїхати за кордон до Великої Британії по програмі «Homes for Ukraine. Рішення щодо вивезення дітей за кордон на період воєнних дій в Україні, приймалося з позивачем спільно.

Той факт, що сторони не проживають на постійній основі разом, і чоловік, виявив бажання розірвати шлюб, відповідачка не заперечує проти цих позовних вимог. Однак враховуючи вищезазначені обставини, що причиною розірвання шлюбу є той факт що позивач не проживає з сім`єю, а відповідачка з дітьми проживають за кордоном на період воєнних дій, вважає що в межах цього позову треба вирішити питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей.

На теперішній час відповідачкою не було отримано копії позовної заяви про розірвання шлюбу. З Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30.08.2024 р, якою була відкрита цивільна справа № 953/6159/24 ознайомилась випадково через електронний сервіс «ДІЯ» на початку вересня 2024 року, що не дало змоги останній швидко підготувати усі процесуальні документи у цієї справі.

Судом встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками відповідачка не отримала, так як не проживає за зареєстрованиммісцем проживання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно із ч.ч. 2, 3,6 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Суд виходить з того, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

При цьому, варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт І статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду(рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Як передбачено ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги доводи відповідачки щодо продовження строку для надання відзиву та зустрічного позову, з метою не допущення порушення процесуальних прав сторін справи, забезпечення права особи на судовий захист, сприяючи сторонам у реалізації належних їм прав, суд вважає можливим продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву чи зустрічного позову до 04 жовтня 2024 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись 127,178, 258-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання відповідачки ОСОБА_1 про продовження строку для подання відповіді на відзиву та зустрічної позовної заяви - задовольнити.

Продовжити відповідачці ОСОБА_1 строк для подачі відзиву та зустрічної позовної заяви та надання доказів в обґрунтування позиції по справі до 04 жовтня 2024 року.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала набирає законної сили негайно після підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Гримайло