ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2250/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2024 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Кулика С.В., за участю секретаря судового засідання Скобіоли О.П., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та зустрічним позвом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, Оргна опіки та піклування Бориспільської міської ради про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та зустрічним позвом ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, Оргна опіки та піклування Бориспільської міської ради про визначення місця проживання дітей.

Від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову. В обгрунутвання заяви зазначено, що у шлюбі ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , народились діти ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 . Після припинення фактичного подружнього життя та розірвання шлюбу діти фактично самостійно визначили місце проживання: син ОСОБА_6 з середини травня 2023 року проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , а донька ОСОБА_5 з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Донька ОСОБА_5 через постійний психологічний тиск матері, що зокрема виражаються у постійних необґрунтованих звинуваченнях батька, що нібито він погано ставиться до дітей та виганяв їх з дому, перестала спілкуватися, відповідати на телефонні дзвінків, не лише батька а і його батьків з якими у ОСОБА_5 були дуже теплі, близькі відносини. Зазначив, що враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, зокрема доньки ОСОБА_5 , необхідно забезпечити умови відновлення відносин та емоційного контакту дочки із батьком та забезпечити позов шляхом визначення часу спілкування. Крім того, службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації, з метою вивчення психоемоційного стану та особистісних характеристик, особливостей дитячо-батьківських відносин, прив`язаності дитини до батьків, було направлено до Міського центру дитини запит на проведення психологічного обстеження дітей ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , разом з батьком. Проте на прикінці січня 2024 року, відповідач відмовилась від психологічного обстеження та не має наміру прибувати разом із донькою до Міського центру дитини. З урахуванням викладеного просить суд забезепечити позов шляхом встановлення зустрічі ОСОБА_4 зі своєю донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи місяця за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 ., та зобов`язання відповідача ОСОБА_2 , забезпечити явку дитини ОСОБА_5 , до Міського центру дитини для проведення спільних зустрічей дітей з батьком за участю фахівця Міського центру дитини.

Представник позивача в судовому засіданні заяву підтримав, наполягав на її задоволенні.

Відповідач не заперечувала проти задоволення заяви частково, а саме забезпечення зустрічі батька з донькою в місті Бориспіль, щодо зобов`язання забезпечити явку дитини до Міського центру дитини, залишила на розсуд суду.

Представник відповідача не заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову в частині зустрічей дитини з батьком, в іншій частині в задоволені заяви просив відмовити.

Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У Параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до приписів статей 141, 153 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1-3статті 157 СК України).

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

У рішенні від 04.09.2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява№6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №127/31828/19 зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, враховуючи що цей спір виник із сімейних правовідносин.

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року в справі №760/15413/19 (провадження №61-9164св20), від 25.08.2020 року в справі №466/2317/20 (провадження №61-11539ск20).

Враховуючи наведене, беручи до уваги, можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. А тому, з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

З огляду на обґрунтування заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду з причин повного (остаточного) розриву психологічних та емоційних зв`язків між батьком та донькою.

Щодо вимоги зобов`язати ОСОБА_2 , забезпечити явку дитини ОСОБА_5 , до Міського центру дитини для проведення спільних зустрічей ОСОБА_4 , з дітьми, суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачем в передбаченому законом порядку не обґрунтовано необхідність забезпечення позову у такий спосіб.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача про забезпечення позову - задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом встановлення зустрічі ОСОБА_4 зі своєю донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної суботи місяця за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст ухвали виготовлено 27.02.2024 року.

Суддя С.В. Кулик