ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 613/1718/23
Номер провадження 22-ц/818/1365/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року в складі судді Сеник О.С. у справі № 613/1718/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Середа Анна Петрівна, звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що між сторонами розірвано шлюб з 21 квітня 2020 року. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем та починаючи з квітня 2020 року повністю перебуває на її утриманні.

Вказувала, що ОСОБА_2 ухиляється від своїх батьківських зобов`язань, тому просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви.

09 листопада 2023 року адвокат Середа А.П. звернулась з заявою про зміну предмету позову, в якому просила додатково стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_3 за минулий час, а саме з квітня 2020 року у розмірі 43 284,50 грн.

Заяву мотивовано тим, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з лютого 2022 року позивач разом з дитиною була змушена виїхати за межі України до Республіки Польща, з метою збереження життя і здоров`я спільного сина. Відповідач жодної участі в утриманні дитини не приймає, звернення позивача про необхідність сплати аліментів постійно ігнорує та всіляко ухиляється від їх сплати. Оскільки спільна дитина перебуває на утриманні позивача з квітня 2020 року, ОСОБА_2 вважає за необхідне змінити позовні вимоги. Також, позивачем було надано середній розрахунок заборгованості починаючи з квітня 2020 року по вересень 2023 року, який було розраховано на підставі ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

24 листопада 2023 року ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. З квітня 2020 року відповідач перебуває на військовій службі у ЗСУ, куди був призваний по мобілізації 04 березня 2022 року. З 27 січня 2023 року він перебуває у законному шлюбі з ОСОБА_4 . Від попереднього шлюбу його нова дружина має малолітню дитину інваліда ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилання позивачки на те, що відповідач не допомагає їй утримувати сина не відповідає дійсності. Так, ОСОБА_2 зазначає, що одразу після розлучення з ОСОБА_1 їх спільний син ОСОБА_6 фактично знаходився на повному утриманні відповідача, багато часу проживав з ним або з його батьками до моменту повномасштабного вторгнення в Україну. Після цього, позивачка почала всіляко створювати перепони у спілкуванні сина та батька, крім того почала чинити перешкоди також у спілкуванні дитини з батьками відповідача.

Відповідач зазначає, що завжди підтримував і підтримує свого сина, допомагав йому матеріально, про що свідчать надані до суду квитанції.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) з моменту подання позовної заяви не заперечував. В іншій частині просив залишити позов без задоволення.

У відповіді на відзив від 07 грудня 2023 року, наданим адвокатом Середою А.П. вказано, що у відповідача на утриманні не перебуває непрацездатних осіб, яких би він мав забезпечувати відповідно до діючого законодавства. Вважає, що докази, надані ОСОБА_2 на підтвердження утримання та матеріальної допомоги своєму синові не є обґрунтованими, та такими, що є належними доказами у відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України. Зазначає, що в квитанціях, наданих відповідачем, не міститься інформація про отримувача та призначення платежів. Всі квитанції датовані 2022-2023 роками, доказів про участь в утриманні спільної дитини сторін з квітня 2020 року не надано. Таким чином, доводи відзиву та долучені до нього документи не спростовують доводів позовної заяви, а отже не має підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

07 грудня 2023 року ОСОБА_2 надав заперечення на відповідь на відзив. Вказує, що до подання позовної заяви ОСОБА_1 ніколи не зверталась до нього з вимогою сплачувати аліменти на утримання спільної дитини, незважаючи на що, відповідач добровільно утримував і утримує ОСОБА_3 , про що свідчать докази, надані ним до відзиву на позовну заяву. Той факт, що позивач не звернулась до суду раніше, свідчить про те, що він не ухилявся від своїх батьківських обов`язків та завжди їх виконував. Підтримував свій відзив, просячи позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині, вказаній ним.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, адвокат Середа А.П. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_3 за минулий час з квітня 2020 року у розмірі 43 284,50 грн, та ухвалити нове рішення, в якому задовольнити позов у цій частині.

У поданій апеляційній скарзі апелянт наводив доводи, аналогічні тим, що викладені в її позовній заяві. Крім того, адвокат Середа А.П. вважає безпідставним ігнорування судом приписів діючого законодавства стосовно належності доказів на підтвердження сплати аліментів на утримання дитини. Вказує, що доводи відповідача про сплату аліментів на дитину, спростовується тим, що у випадку добровільної сплати аліментів відповідачем з квітня 2020 року на дитину, ОСОБА_1 не зверталась би з позовною заявою. Таким чином висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи та доказам, що у ній містяться.

Відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Мотивовано відзив тим, що незважаючи на наявність нової сім`ї, відповідач підтримує свого сина та матеріально йому допомагає. Вважає, що позов подано з тих підстав, що він зараз проходить військову службу, доводи позовної заяви не відповідають дійсності, а судове рішення першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільного сина ОСОБА_3 за минулий час з квітня 2020 року у розмірі 43 284,50 грн, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів із ОСОБА_2 в період з квітня 2020 року, а також доказів його ухилення від надання утримання дитини.

Як встановлено матеріалами справи, сторони перебували у законному шлюбі з 17 лютого 2018 року по 21 квітня 2020 року. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 21 квітня 2020 року у справі № 613/23/20 шлюб розірвано.

Дитина залишилась жити разом з позивачкою, про що є наявні докази. Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну мати з дитиною виїхали до Республіки Польщі; відповідача було мобілізовано на військову службу до Збройних сил України.

Як вбачається з відзивів на позовну заяву та на апеляційну скаргу, відповідач не відмовляється від своїх батьківських обов`язків, приймає участь у житті своєї дитини та допомагає у його матеріальному забезпеченні.

Підстав вважати, що ОСОБА_2 ухиляється від своїх батьківських обов`язків у судової колегії немає.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Факти, які необхідно довести для стягнення аліментів в такому випадку, нагадав Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальними правилами СК України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Таким чином, стягнення аліментів за минулий час, повинно доказуватися тим, що позивачка дійсно самотужки намагалась вирішити це питання мирним шляхом з батьком дитини, та докази того, що відповідач відмовлявся брати участь у грошовому забезпеченні дитини. З доказів на практиці це можуть бути різного роду листи, в т. ч. електронні, скріншоти листування в месенджерах та соціальних мережах тощо - все, що може документально підтвердити зусилля у вирішенні цього питання законним шляхом. В іншому випадку аліменти будуть нараховуватись з моменту подачі позову.

За відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України.

Таким чином, підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період відсутні, а тому позовні вимоги в оскаржуваній частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 17 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук