Провадження №2/523/1598/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

за участю представника позивача адвоката Климович Ф.С.

представника відповідача адвоката Кравченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т», ОСОБА_4 , третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з володіння,-

ВСТАНОВИВ:

Підстави позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т», ОСОБА_4 , третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна з володіння.

В первісних позовних вимогах позивачка посилалась на наступні обставини.

Так 13 січня 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Суворовської райради народних депутатів міста Одеси, про що зроблено відповідний актовий запис за №21 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

У зв`язку з укладенням шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка - « ОСОБА_6 ».

У шлюбі в подружжя народилися діти - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Під час шлюбу позивач стала непрацездатною - інвалідом II групи (професійне захворювання), що підтверджується копією довідки до акту МСЕК серії 10 ААВ №786632 від 25 листопада 2015 року та копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 .

Під час шлюбу подружжям були придбані транспортні засоби.

Так, станом на початок 2019 року у власності подружжя знаходились автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , н/з НОМЕР_4 , та автомобіль Toyota Corolla, 1998 року випуску.

04 серпня 2018 року в ТСЦ 5147 за ОСОБА_1 був зареєстрований автомобіль Renault Trafic, кузов № НОМЕР_3 ,2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

30 січня 2019 року в ТСЦ 5152 зазначений транспортний засіб був зареєстрований за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу та договору комісії №7466/19/007241 укладеного 30 січня 2019 року, виданого ТОВ «Ф.А.Р.Т.»;

15 лютого 2019 року транспортний засіб був перереєстрований в ТСЦ 5147 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу та договору комісії №7466/19/007521 укладеного 12 лютого 2019, виданого ТОВ «Ф.А.Р.Т.»..

Втім, ОСОБА_1 не уповноважувала будь-яких осіб проводити відчуження належного їй автомобілю, у тому числі не видавала нотаріально посвідчених довіреностей та інших передбачених Законом документів.

В листопаді 2019 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 здійснив переоформлення транспортного засобу на себе, на що ОСОБА_1 як власник транспортного засобу згоди не давала, жодних документів не підписувала.

Проте ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу, жодних договорів комісії на продаж транспортного засобу із ТОВ «Ф.А.Р.Т.» не укладала, наміру на продаж транспортного засобу не мала, з посадовими особами ТОВ «Ф.А.Р.Т.» ніколи не бачилася, жодних документів із ними не підписувала.

Підписи ОСОБА_1 , який міститься на документах, підписаних із ТОВ «Ф.А.Р.Т.» ОСОБА_1 не належить та є підробленими.

01 липня 2014 року в РЕВ №2 м. Одеси за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Toyota Corolla, 1998 р.в., об`єм двигуна (см. куб.) 1998, на підставі довідки-рахунку НОМЕР_5 від 01 липня 2014 року, виданої ПП «Лидер-К», у подальшому 13 лютого 2019 року в ТСЦ 5147 даний транспортний засіб перереєстровано за ОСОБА_3 , на підставі договору укладеному в ТСЦ №5147/2019/1312387 від 13 лютого 2019 року.

ОСОБА_1 як співвласник вказаного транспортного засобу згоди на його відчуження не давала.

На підставі викладеного, позивачка вважає, що оскільки вона не укладала договір жодних договорів комісії на продаж транспортного засобу із ТОВ «Ф.А.Р.Т.» наміру на продаж транспортного засобу не мала, з посадовими особами ТОВ «Ф.А.Р.Т.» ніколи не бачилася, жодних документів із ними не підписувала, то первісно просила:

- визнати недійсним договору від 30 січня 2019 року купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 ;

- визнати недійсним договору комісії №7466/19/007241, укладеного 30 січня 2019 року від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Ф.А.Р.Т.»;

- скасувати державної реєстрації права власності на транспортний засіб - автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , проведену 30 січня 2019 року Територіальним сервісним центром 5152 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договору від 12 лютого 2019 року купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 ;

- визнати недійсним договір комісії №7466/19/007521, укладеного 12 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Ф.А.Р.Т.»,

- скасувати державну реєстрації права власності на транспортний засіб - автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , проведену 12 лютого 2019 року Територіальним сервісним центром 5147 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за ОСОБА_3 ,

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 . (Т.1, а.с. 1-8)

В процесі розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила додатково витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) транспортний засобу - автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 ; (Т.2, а.с. 237-248)

Пояснення сторін в судовому засіданні.

Представник позивача адвокат Климович Ф.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що ОСОБА_1 не укладала договору комісії з ТОВ «Ф.А.Р.Т.», а також не надавала згоду її чоловіку ОСОБА_2 на відчуження автомобіля.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кравченко О.М. просив відмовити у задоволенні позову. Так він пояснив, що фактично автомобіль був перереєстрований з позивачки на її чоловіка, оскільки позивачка не бажала займатись продажом автомобіля. Він також пояснив, що позивачці достовірно було відомо про продаж автомобіля, оскільки вони повинні були віддати борг, а тому вирішили продати автомобіль.

Відповідач ОСОБА_3 , представники ТОВ «Ф.А.Р.Т» в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Представники Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області просили справу розглянути у їх відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Караштефан О.В. в судове засідання не з`явився, відповідно до поданої заяви просив відмовити у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_4 є добросовісним набувачем.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 13 січня 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Суворовської райради народних депутатів міста Одеси, про що зроблено відповідний актовий запис за №21 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . У зв`язку з укладенням шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка - « ОСОБА_6 ». (Т.1, а.с. 14)

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20.01.2020р. у справі 523/12885/19 шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу позивач стала непрацездатною - інвалідом II групи (професійне захворювання), що підтверджується копією довідки до акту МСЕК серії 10 ААВ №786632 від 25 листопада 2015 року та копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 . (Т.1.,а.с 13)

Під час шлюбу подружжям були придбані транспортні засоби.

Судом встановлено, що за ОСОБА_1 було зареєстровано на праві власності автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , н/з НОМЕР_4 на підставі договору укладеному в ТСЦ 5147/2018/1051705 від 04.08.2018р.. (Т.1, а.с. 16-17)

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута в період шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Отже, за загальним правилом, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, враховуючи, що автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , н/з НОМЕР_4 був зареєстрований за позивачем в період шлюбу, то вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із положення ч.1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, та за змістом ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, законом.

Згідно ст. 71 ч. 1 СК України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у разі поділу майна між подружжям, вищевказаний автомобіль був залишений одному з подружжя, а інший мав право на компенсацію вартості 1/2 його частки.

Судом встановлено, що існував договір комісії від 30.01.2019р. №7466/19/007241 між ОСОБА_1 та ТОВ «Ф.А.Р.Т», відповідно до якого ТОВ «Ф.А.Р.Т», як комісіонер, отримав на продажу від свого імені автомобіль Renault Trafic, кузов № НОМЕР_8 року випуску. (Т.1, а.с 26-27)

В процесі розгляду справи судом було витребовано оригінал договору комісії від 30.01.2019р. №7466/19/007241, який був оглянутий в судовому засіданні позивачкою, яка пояснила, що підпис від її імені був підроблений, та вона не підписувала даний договір.

Судом в процесі розгляду справи була призначена судова почеркознавча експертиза, однак у зв`язку з втратою оригіналів документів під час передання справи до експертної установи, провести експертизу було неможливо.

В той же час, необхідно відзначити суттєві обставини, які пов`язані з первісним відчуженням даного автомобіля.

Так, згідно ч. 1 ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 64 СК України встановлено, що договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.

Однак будь-якого договору між подружжям щодо відчуження автомобіля Renault Trafic, кузов № НОМЕР_8 року випуску не було укладено, оскільки автомобіль був відчужений через Комісіонера.

Відповідно до ч.1 ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Отже, фактично на укладення договору комісії від 30.01.2019р. №7466/19/007241 між ОСОБА_1 та ТОВ «Ф.А.Р.Т» повинна була бути згода ОСОБА_2 , оскільки ТОВ «Ф.А.Р.Т», мав можливість відчужити автомобіль будь-якій особі.

В судовому засіданні жодна сторона не надала доказів того, що ОСОБА_2 надав письмову згоду на укладення договору комісії.

Окрім того, відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримала кошти від ТОВ «Ф.А.Р.Т.» за продаж автомобіля.

Судом також встановлено, 30 січня 2019 року в ТСЦ 5152 транспортний засіб Renault Trafic, кузов № НОМЕР_8 року випуску був зареєстрований за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу та договору комісії №7466/19/007241 укладеного 30 січня 2019 року, виданого ТОВ «Ф.А.Р.Т.». (Т.1, ас. 166-167)

Отже, транспортний засіб Renault Trafic, кузов № НОМЕР_8 року випуску був зареєстрований за ОСОБА_2 в період шлюбу.

В судовому засіданні ОСОБА_2 не надав доказів того, що автомобіль Renault Trafic, кузов № НОМЕР_8 року випуску був придбаний за рахунок майна, або коштів, які йому належать на праві особистої приватної власності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що транспортний засіб Renault Trafic, кузов № НОМЕР_8 року випуску фактично залишився спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

12 лютого 2019р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Ф.А.Р.Т.» був укладений договір комісії №7466/19/0075, відповідно до якого ТОВ «Ф.А.Р.Т.» отримало право на продаж транспортного засобу автомобіль Renault Trafic, кузов № НОМЕР_3 ,2003 року випуску. (Т.1, а.с. 21)

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не надала письмову згоду на укладення договору комісії між ОСОБА_2 та ТОВ «Ф.А.Р.Т.».

12 лютого 2019р. між ТОВ «Ф.А.Р.Т.» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу 7466/19/007521 відповідно до якого ОСОБА_3 придбав автомобіль Renault Trafic, кузов № НОМЕР_3 ,2003 року випуску. (Т.1, а.с. 20)

15 лютого 2019 року транспортний засіб був перереєстрований в ТСЦ 5147 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу та договору комісії №7466/19/007521 укладеного 12 лютого 2019, виданого ТОВ «Ф.А.Р.Т.».. (Т.1, а.с. 20)

В процесі розгляду справи також стало відомо, що 04 квітня 2019 року в ТСЦ МВС №5142 МВС в Одеській області автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 був перереєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . (Т.2, а.с. 151-153)

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки у справі відсутні жодні докази того, що він мав можливість довідатись, або знав про спір між подружжям щодо поділу майна.

Суд також звертає увагу на те, що факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з вимогами ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Вказаний висновок підтвердив Верховний Суд у постанові від 23.12.2022 року по справі № 463/6249/16-ц.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

На підставі викладеного, факт суд приходить до висновку, що в даному випадку витребування автомобіля у добросовісного набувача ОСОБА_4 буде надмірним втручанням у право власності.

Окрім того, позивачка має можливість захистити свої порушенні права шляхом подачі позову про стягнення грошової компенсації за її частку у спільній сумісній власності, що була відчужена без її волі.

Так відповідно до ч. 2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ф.А.Р.Т», ОСОБА_4 , третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області щодо:

1) визнання недійсним договору від 30 січня 2019 року купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 ;

2) визнання недійсним договору комісії №7466/19/007241, укладеного 30 січня 2019 року від імені ОСОБА_1 та ТОВ «Ф.А.Р.Т.»;

3) скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб - автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , проведену 30 січня 2019 року Територіальним сервісним центром 5152 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за ОСОБА_2 ;

4) визнання недійсним договору від 12 лютого 2019 року купівлі-продажу транспортного засобу - автомобілю Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 ;

5) визнання недійсним договору комісії №7466/19/007521, укладеного 12 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Ф.А.Р.Т.»,

6) скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб - автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , проведену 12 лютого 2019 року Територіальним сервісним центром 5147 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за ОСОБА_3 ,

7) витребування з незаконного володіння ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) транспортний засобу - автомобіль Renault Trafic, 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_6 ;

8) стягнення судових витрат залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 30 -ти денний строк з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя В.К. Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2024