РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 568/1507/23

Провадження № 22-ц/4815/320/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.,

за участю: ОСОБА_1 (відеоконференція),

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Вишковської Валентини Іванівни на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про надання додаткового строку на відчуження земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 через свого представника адвоката Вишковську В.І. звернувся до суду з даним позовом до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, в якому просить продовжити йому строк терміном на шість місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили для відчуження земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,2299 га, кадастровий номер :04:010:0139, яка розташована на території Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є особою без громадянства, успадкував вказану земельну ділянку після смерті свого батька, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , але протягом визначеного ч.4 ст.81 ЗК України одного року не встиг її відчужити.

Право власності на дану земельну ділянку, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24.09.2021 року. Також дана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 30.07.2021 року. Тобто з моменту реєстрації права власності позивач повинен був протягом року відчужити земельну ділянку, однак не зміг цього зробити оскільки був COVID-19; з лютого 2022 року в країні почалася війна; у квітні 2023 року позивач мав намір відчужити успадковану земельну ділянку, однак, нотаріус відмовив у посвідченні договору купівлі продажу, отриманої спадщини, у зв`язку з пропуском строку на її відчуження, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Гордійчука Вадима Івановича від 04.04.2023 року № 57-02/31. Посилається на те, що чинним законодавством не встановлено заборони щодо продовження строку для відчуження земельної ділянки іноземцем.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про надання додаткового строку на відчуження земельної ділянки відмовлено.

На вказане судове рішення представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин справи.

Вказує, що чинним законодавством України не передбачена заборона на продовження строку для відчуження земельної ділянки згідно з ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, якщо такий було пропущено з поважних причин.

Вважає, що при вирішенні даного спору слід застосувати аналогію закону та поновити строк на підставі ч.3 ст. 1272 ЦК України.

Доводить, що відлік річного строку для добровільного відчуження земельної ділянки починається з дати реєстрації свого права власності. Тому, момент отримання свідоцтва в даній конкретній ситуації не має відношення до пропуску річного строку для відчуження земельної ділянки.

При цьому категорично не погоджується з твердженням суду, що позивачу з 24.09.2021 року було достатньо і 5 місяців для того щоб реалізувати свої права.

Стверджує про неврахування судом наслідків введення воєнного стану, особливостями діяльності нотаріальних контор та державних реєстрів.

Також зазначає про неврахування судом факту визнання позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. Водночас надійшло клопотання про розгляд справи без участі у якій Крупецька сільська рада зазначає, що підтримує позовні вимоги.

Згідно статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_3 , уродженцю с. Хотин, Радивилівського району Рівненської області, згідно Державного акту на право на земельну частку (пай) серії РВ №0109335 від 02 грудня 1996 року на підставі рішення Радивилівської районної державної адміністрації від 25 листопада 1996 року № 386, належить право на земельну частку (пай) розміром 2,60 га. (а.с. 8).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.08.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Радивилівської районної нотаріальної контори, на підставі заповіту №49 від 07.10.1998 року, спадкоємцем ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його син ОСОБА_4 . Спадкове майно складається з Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0109335 від 02 грудня 1996 року (а.с. 7)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності позивача на дану земельну ділянку зареєстроване 24.09.2021 року. (а.с. 13).

З витягу з Державного земельного кадастру вбачається що, ОСОБА_5 належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 2,2299 га, кадастровий номер :04:010:0139, яка розташована на території Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області (9-11)

Відтак, особа без громадянства, ОСОБА_4 в порядку спадкування 24.09.2021 року набув у власність вищезазначену земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства й протягом року, тобто до 24.09.2022 року, повинен був її відчужити, однак цей свій обов`язок не виконав.

Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною п`ятою статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

За змістом частини четвертої статті 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Пункт «е» статті 140 ЗК України визначає, що невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом є підставою припинення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини 1,2,4 статті 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Уразі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Виходячи з викладених норм є правильним висновок суду, що порядок і строк відчуження земельної ділянки отриманої у спадок іноземцем або особою без громадянства регламентований земельним законодавством.

Слід враховувати, що законом встановлений саме обов`язок іноземця або особи без громадянства відчужити земельну ділянку у річний строк, а наслідком невиконання такого обов`язку є конфіскація земельної ділянки з подальшим продажем та виплатою її ціни колишньому власнику. Тобто запроваджуючи таке правове регулювання у законодавця не було мети визначати можливість поновлювати строк на реалізацію певного права спадкоємця, а його інтереси залишаються захищеними ч.4 ст. 145 ЗК України.

До того ж у наведеному полягає відмінність між даною правовою ситуацією, та відносинами що врегульовані нормою ч.3 ст. 1272 ЦК України згідно якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, оскільки тут законодавець мав на меті захистити реалізацію права на спадщину, а не забезпечити виконання обов`язку.

Отже, колегія суддів вважає, що у суду не виникає підстав застосовувати механізми усунення законодавчих прогалин взагалі та зокрема шляхом застосування норми ч.3 ст. 1272 ЦК України.

За таких обставин і визнання відповідачем позову суперечить закону та саме по собі не є підставою для задоволення позову, як помилково вважає апелянт.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене інші аргументи апеляційної скарги не спростовують правильного по суті рішення місцевого суду та яке за результатами апеляційного перегляду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Вишковської Валентини Іванівни залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 травня 2024 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.