Справа № 189/3786/23
РІШЕННЯ

іменем України

03.05.2024 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди і страховою виплатою, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди і страховою виплатою, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02.03.2023 року о 15:00 год., в смт. Покровське по вул. Горького, водій ОСОБА_2 , керував автомобілем GEELY JL 7162, д/н НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям, не надав переваги у русі зустрічному ТЗ, в результаті чого здійснив зіткнення з авто VOLKSWAGEN GOLF д/н НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року, встановлена вина ОСОБА_2 у порушенні Правил дорожнього руху та встановлено у його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано його винним у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Таким чином, протиправні дії водія ОСОБА_2 , які виразилися в порушенні ним правил дорожнього руху та призвели до дорожньо-транспортної пригоди, знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що наступили в результаті ДТП спричинення механічних пошкоджень належного позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 автомобіля марки VOLKSWAGEN GOLF, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_2 , та заподіяння їй матеріальної шкоди. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження №4019 від 06 квітня 2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN GOLF д/н НОМЕР_2 , становить 204 167 (двісті чотири тисячі сто шістдесят сім) гривень 69 копійок. Крім того, за проведення експертного дослідження автомобіля позивачкою були сплачені кошти у розмірі 4480 (чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень відповідно до квитанції від 03.04.2023 року. Таким чином, розмір завданої позивачці матеріальної шкоди становить 208 647 (двісті вісім тисяч шістсот сорок сім) гривень 69 копійок. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/3468868. Згідно з висновком експертного товарознавчого дослідження №4019 від 06 квітня 2023 року, складеним судовим експертом Филь Олегом Павловичем, вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN GOLF д/н НОМЕР_2 , становить 204 167 (двісті чотири тисячі сто шістдесят сім) гривень 69 копійок. Відповідно до листа ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» за вих. №89642/1, за страховим випадком, що стався 02.03.2023 року згідно договору АР/3468868 та страхового акту №89642/1/2023, ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 47085 грн. 05 коп. Установивши, що вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, можна дійти до висновку про те, що з ОСОБА_2 , як з винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням. В зв`язку з чим, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі у розмірі 161562 (сто шістдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят дві) гривні 64 коп. та судові витрати по справі у розмірі 1615 грн. 63 коп.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач звільняється від відповідальності відповідно до законодавства, так як свою цивільно-правову відповідальність він застрахував у ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» з обсягом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160000,00 грн. за мінусом франшизи у розмірі 3200 грн. відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/3468868 від 22.08.2022 року. Згідно листа ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та вих. №89642 за страховим випадком, що стався 02.03.2023 року згідно договору АР/3468868 та страхового акту №89642/1/2023, ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 47085,05 грн., тобто керуючись п. 36.2 ст. 36 Закону N 1961-IV, сторони за взаємною згодою домовились, що розмір страхового відшкодування становить 47085,05 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом, звернувшись до страховика з приводу відшкодування шкоди, заподіяної його майну та, яка йому була відшкодована страховиком у тому розмірі, який він погодив з ним, а саме 47085,05 грн., тобто достатньою. Доводи позивача про те, що при погодженні зі страховиком суми матеріальної шкоди не враховувався розмір фактичних витрат, необхідних для відновлення автомобіля VOLKSWAGEN GOLF д/н НОМЕР_2 , визначених висновком експертного товарознавчого дослідження №4019 від 06.04.2023 року, вважають безпідставними, так як розмір встановленого судовим експертом ОСОБА_5 відновлюваного ремонту у сумі 204167,69 грн. не враховувався страховиком при проведені страхових виплат, так як зазначене дослідження було проведено позивачем поза межами відносин зі страховиком. Крім того, згідно висновку експертного товарознавчого дослідження №4019 від 06.04.2023 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки VOLKSWAGEN GOLF д/н НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження складає 170784,28 грн., а вартість відновлювального ремонту - 204167,69 грн., а тому, встановленого ліміту у розмірі 160000,00 грн. за мінусом франшизи у розмірі 3200 грн., відповідно до страхового полісу, було б майже достатньо для відшкодування шкоди страховиком, але позивач не скористався в повній мірі своїм правом щодо відшкодування шкоди саме страховиком, та не звернувся з вимогою до ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» щодо відшкодування майнової шкоди у розмірі, визначеному саме страховим полісом. Крім того, вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля перевищує його ринкову вартість, тому останній відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, а не повної вартості автомобіля на час ДТП. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження № 4019 від 06.04.2023 року, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки VOLKSWAGEN GOLF д/н НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження складає 170784,28 грн., а вартість відновлювального ремонту - 204167,69 грн., що перевищує його ринкову вартість (170784,28 грн.), та є економічно недоцільним. Вказаним вище висновком судового експерта не було встановлено вартість автомобіля VOLKSWAGEN GOLF д/н НОМЕР_2 до настання ДТП (02.03.2023 року), натомість було встановлено лише на дату проведення експертної оцінки, а саме: 06.04.2023 року. Помилковими є висновки позивача, що на його користь необхідно стягнути саме вартість автомобіля на час ДТП, а не різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП. Проте, позивач не надав доказів вартості автомобіля до ДТП, та окрім цього, не звернувся до страховика ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» з вимогою про стягнення страхових виплат за ДТП у межах страхового ліміту, визначеного в страховому полісі АР/3468868, а тому подача даного позову до відповідача є передчасною, та не підлягає задоволенню. В зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Розгляд справи здійснювався на підставі ст. ст. 274, 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в поданому відзиві на позов просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею автомобіля марки VOLKSWAGEN GOLF, 2004 року випуску, д/н НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 (а.с.26 зворотної сторони аркушу).

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 року по справі №189/918/23, яка набрала законної сили 23.09.2023 року, 02.03.2023 року, о 15:00 год., в смт. Покровське вул. Горького, водій ОСОБА_2 керував автомобілем GEELY JL 7126 д/н НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям, не надав переваги у русі зустрічному ТЗ, в результаті чого здійснив зіткнення з авто VOLKSWAGEN GOLF, д/н НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані як порушення вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. в дохід держави (а.с.4-5).

У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, винність ОСОБА_2 в описаній ДТП не підлягає доказуванню в даному цивільному провадженні.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4019 від 06 квітня 2023 року вартість відновлювального ремонту КТЗ VOLKSWAGEN GOLF, д/н НОМЕР_2 , становить 204167,69 грн.; матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ VOLKSWAGEN GOLF, д/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 02 березня 2023 року на дату оцінки дорівнює ринковій вартості автомобіля та складає 170784,28 грн. (а.с.10-14).

Крім того, за проведення експертного дослідження автомобіля ОСОБА_1 були сплачені кошти у розмірі 4480,00 грн. відповідно до квитанції від 03.04.2023 року (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідальність водія автомобіля GEELY JL 7126 д/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Euroins Ukraine», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/3468868 (а.с.7).

Відповідно до листа ПРАТ «Страхова компанія «Euroins Ukraine» за вих. №89642/1, за страховим випадком, що стався 02.03.2023 року згідно договору АР/3468868 та страхового акту №89642/1/2023, ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 47085 грн. 05 коп. (а.с.6).

Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно приписів статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01 лютого 2012 року, «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках», вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Так, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь різницю між фактичним розміром понесених витрат, які складаються з вартості відновлювального ремонту ТЗ - 204167,69 грн., та отриманим страховим відшкодуванням 47085,05 грн., з урахуванням коштів, які були нею сплачені за проведення експертного дослідження автомобіля в сумі 4480,00 грн.

Однак, суд вважає завищеною суму, яку позивачка просить стягнути з відповідача (161562,64 грн.), оскільки вартість відновлювального ремонту ТЗ (204167,69 грн.) значно більше ринкової вартості, яка дорівнює вартості матеріального збитку 170784,28 грн. Тобто відновлювати це КТЗ економічно недоцільно.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що вартість матеріального збитку, який було завдано ОСОБА_1 складає 170784,28 грн. + 4480,00 грн. за проведення експертного дослідження автомобіля, що становить 175 264,28 грн.

Враховуючи, що позивачка отримала страхове відшкодування у розмірі 47085,05 грн., то суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 128179,23 грн.

Варто зауважити, що відповідач не був позбавлений можливості заявити відповідні експертизи та поставити на вирішення експерта питання з метою спростування висновків, викладених у наданому позивачем письмовому доказі у вигляді висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ. Однак, відповідач не скористався наданим правом та не заявив клопотання про призначення експертизи.

Доказів того, що розмір спричиненої позивачці майнової шкоди є іншим, аніж той, що він вказує, відповідачем також не надано.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - 128179,23 грн.

У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 1281,80 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 128179,23/161562,64 х 1615,63 = 1281,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,77,78,81,141,259,263,264,265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди і страховою виплатою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 128 179 (сто двадцять вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) гривень 23 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , судові витрати по справі у розмірі 1281,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.05.2024 року.

Суддя: О.С. Степанова

03.05.2024