ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3835/24 Справа № 219/8011/21 Суддя у 1-й інстанції - Медінцева Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Справа № 219/8011/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_2 та відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 лютого 2024 року, яке ухвалено суддею Медінцевою Н.М. у місті Дружківці Донецької області та повне судове рішення складено 02 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (надалі - ПрАТ «Страхова група «ТАС») та ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 19 червня 2021 року, о 14 год. 10 хв., водій ОСОБА_2 у місті Бахмуті Донецької області, на перехресті вул. Сибірцева та Четвертого провулку Садового, керуючи автомобілем RENAULT TRAFIC AOПП 8, н/з НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорогі, не надав дорогу автомобілю SKODA FABIA, д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого трапилось зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2021 року (головуючий суддя Погрібна Н.М., справа №219/6722/21) визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки, ОСОБА_2 має діючий страховий поліс страхової групи «ТАС», то 22 червня 2021 року позивачка звернулась до цієї установи із заявою про страхові виплати.

Пошкодження автомобіля визнано страховим випадком та розмір страхового відшкодування склав 18749,00 грн., з них сума франшизи 1500,00 грн.

23 червня 2021 року до Страхової групи «ТАС» позивачкою було надіслано заяву про видачу копії документів про вартість відновлювального ремонту автомобіля. Відповідь від страхової компанії на дану заяву позивачкою не отримано.

На підставі того, що нараховані суми страхового відшкодування для проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивачки недостатньо, вона була вимушена звернутись до відповідного автотоварознавчого експерта для проведення незалежної оцінки вартості відновлювального ремонту автомобіля. Вартість незалежної оцінки склала 1600,00 грн.

Експертом було завчасно повідомлено Страхову групу «ТАС» та водія т.з. RENAULT TRAFIC ОСОБА_2 про дату та час проведення експертизи та роз`яснено ним право прийняти участь у проведенні експертизи. Представник страхової компанії у вказаний час до експерта не прибув, причини своєї неявки ані експерту, ані позивачці, не повідомив. Водій ОСОБА_2 по телефону повідомив експерта та позивачку про проведення експертизи за його відсутності, у зв`язку з цим експертиза була проведена за відсутності вказаних вище осіб 12 липня 2021 року.

Згідно з висновками експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість ремонту з урахуванням зносу становить 74 213, 87 грн. (з них вартість відновлювального ремонту складає 49 564,16 грн. та вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей становить 24 649,71 грн.).

22 липня 2021 року позивачка звернулась до страхової компанії з досудовою претензією та запропонувала сплатити їй суму страхової виплати впродовж 5 календарних днів в розмірі 74 213, 87 грн., а також відшкодувати витрати на проведення незалежної експертизи в розмірі 1 600 грн. Страхова компанія відповідь на претензію не надала.

Таким чином, загальна сума відшкодування, за розрахунком позивачки, складає 75 813, 87 грн. (74 213,87 + 1 600 = 75 813,87).

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд: стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» 75 813, 87 грн., а з ОСОБА_2 суму франшизи у розмірі 1 500,00 грн.

15 лютого 2022 року позивачка подала до суду уточнену позовну заяву та, у зв`язку з частковою виплатою заборгованості страхового відшкодування ПрАТ «Страхова Група «ТАС» в розмірі 23 377,06 грн., просила зменшити розмір її позовних вимог на виплачену суму.

Таким чином, з огляду на часткову виплату суми страхового відшкодування в розмірі 23 377,06 грн. (з яких комісія банку склала 116,00 грн.), позивачка просила суд стягнути з ПрАТ «СГ`ТАС» 52 552,81 грн. страхового відшкодування.

Також, позивачка подала до суду клопотання, в якому повідомила суд, що під час розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_2 було в добровільному порядку перераховано на її рахунок грошову суму в розмірі 1 500,00 грн., у зв`язку з чим вона відмовляється від частини позовних вимог, які стосуються ОСОБА_2 , в розмірі 1 500,00 грн.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 лютого 2024 року виключено із кола відповідачів ОСОБА_2 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 02 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки - задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 52 552 грн. 81 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи - витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 15 000 грн. 00 копійок.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в сумі 908 грн. 00 коп.

Клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів та відкладення розгляду справи залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, згідно з висновками експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей становить 24 649,71 грн, ці кошти були виплачені позивачці у повному обсязі. Висновок суду про те, що експертом визначено вартість ремонту з урахуванням зносу у розмірі 74 213, 87 грн., не грунтується на матерілах справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було прийнято до уваги висновок експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, який є неналежним доказом, адже експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Вважає, що відшкодуванню підлягає сума реальних витрат на проведення відновленого ремонту автомобіля, а, у випадку якщо такий ремонт не проведено, необхідно призначати судову експертизу щодо розміру завданої шкоди.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.06.2021, о 14 год. 10 хв., водій ОСОБА_2 у місті Бахмуті на перехресті вул. Сибірцева - 4-й пров. Садовий, керуючи автомобілем RENAULT TRAFIC AOПП 8, н/з НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорогі, не надав дорогу автомобілю SKODA FABIA, д/н НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, в наслідок чого трапилось зіткнення.

При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження.

23.07.2021 суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області (головуючий суддя Погрібна Н.М., справа №219/6722/21) визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пошкодження автомобіля визнано страховим випадком та розмір страхового відшкодування склав 18 749 грн. з них сума франшизи 1 500 грн.

23.06.2021 до ПрАТ «Страхової групи «ТАС» позивачкою було надіслано заяву про видачу копії документів про вартість відновлювального ремонту автомобіля.

Відповідь від страхової компанії на дану заяву позивачкою не отримано.

Згідно з висновками експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість ремонту з урахуванням зносу становить 74 213, 87 грн. (з них вартість відновлювального ремонту складає 49 564,16 грн. та вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей становить 24 649,71 грн.

Вартість незалежної оцінки склала 1 600,00 грн.

22.07.2021 позивачка звернулась до страхової компанії з досудовою претензією та запропонувала сплатити їй суму страхової виплати впродовж 5 календарних днів в розмірі 74 213, 87 грн., а також відшкодувати витрати на проведення незалежної експертизи в розмірі 1 600 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову щодо стягнення шкоди, спричиненої в результаті настання дорожньо-транспортної події, суд першої інстанції виходив з того, що ПрАТ «Страхової групи «ТАС» повинно відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю водія ОСОБА_2 та призвело до пошкодження автомобіля SKODA FABIA, д/н НОМЕР_2 , власницею якого є ОСОБА_4 , оскільки постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.07.2021 встановлена вина ОСОБА_2 у настанні ДТП, а, отже, цей випадок є страховим, що покладає на ПрАТ «Страхової групи «ТАС» обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, завдану пошкодженням транспорного засобу, у розмірі, що не перевищує лімітів відповідальності страховика, а виплачена останнім сума страхового відшкодування не відповідає розміру завданих матеріальних збитків, підтвердженому Висновком ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у Рішенні від 01 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 липня 2021 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому, за загальним правилом, завдані збитки мають відшкодовуватися винною особою ОСОБА_2 .

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника транспортного засобу RENAULT TRAFIC AOПП 8, н/з НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», у зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на відшкодування завданих йому збитків: в межах лімітів відповідальності страховика за рахунок ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», а у випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика - за рахунок винної особи в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19, у випадку якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, слід застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково - приписи ст.1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди.

Таким чином, особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Матеріалами справи встановлено, що 22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспорту пригоду та виплату страхового відшкодування (т. 1 а.с. 47-48).

Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092(у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/839.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Згідно п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень,а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Тому, з урахуванням вимог п. 1.3 даної Методики слід дійти висновку, що будь-який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку.

Однією з головних вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики.

Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством (п. 4.3 Методики).

Наведені вище норми Методики, вказують на те, що за результати огляду ТЗ оформлюються оцінювачем (експертом) відповідним документом: звітом про оцінку майна (якщо він складається оцінювачем), експертним дослідженням або висновком експерта (якщо складається судовим експертом).

Відповідно п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

22 червня 2021 року страховиком було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу - SKODA FABIA, д/н НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 49-50).

Відповідно до Звіту №58-D/92/2 від 05 серпня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу SKODA FABIA, д/н НОМЕР_2 , з урахуванням зносу (без урахування ПДВ на запасні частини та матеріали) становить 24 877,06 грн (т. 1 а.с. 52-67).

Згідно страхового акту №22044/38/921 від 06 серпня 2021 року, сума страхового відшкодування, з урахуванням франшизи у розмірі 1 500,00 грн, становить 23 377,06 грн (т. 1 а.с. 68-60).

10 серпня 2021 року, тобто в межах визначених абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на розрахунковий рахунок позивачки ОСОБА_1 зараховано страхове відшкоудвання у розмірі 23 377,06 грн (т. 1 а.с. 106).

Доводи позивачки про те, що, згідно з висновком експерта СОД ФОП ОСОБА_3 про оцінку ринкової вартості відновлювального ремонту транспортного засобу вартість ремонту з урахуванням зносу становить 74 213, 87 грн. (з них вартість відновлювального ремонту складає 49 564,16 грн. та вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей становить 24 649,71 грн.), колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

В частині 6 ст.106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч.5 ст.106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до абз.10 ч.2 п.4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються, зокрема, попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 цього Кодексу.

За приписами ч.5 ст.104 ЦПК України в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Тож норма, яка визначає, що в ухвалі повинно бути роз`яснено експерту про кримінальну відповідальність, не виключає обов`язку експерта зазначити при складанні висновку, що він попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 цього Кодексу.

Отже, обов`язковою вимогою до висновку експерта є вказівка на те, що останній обізнаний про відповідальність.

Якщо у висновку експерта відсутні відомості про попередження (обізнаність) його про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 КК України, то такий висновок є недопустимим доказом.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 та у постанові Верховного Суду від 4 листопада 2021 року у справі № 904/684/18.

У висновку експертного дослідження від 15 липня 2021 року, що був наданий позивачкою до позовної заяви, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи.

Отже, наданий позивачкою висновок експертного дослідження від 15 липня 2021 року не може вважатись належним та допустимим доказом у цій справі.

Крім того, цей Висновок взагалі не містить інформації про те, що вартість ремонту з урахуванням зносу становить 74 213, 87 грн, адже, у ньому зазначено про те, що вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу замінних деталей, становить 24 649,71 грн, й доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» в цій частині знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування.

На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів стягує з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та ОСОБА_2 судові витрати, понесені останніми на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі по 1 362,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скаргі ОСОБА_2 та відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 лютого 2024 року -скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» судові витрати у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2024 року.

Головуючий:

Судді: