РІШЕННЯ

іменем України

21 травня 2024 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого - судді Микитина Володимира Ярославовича,

сторони у справі:

позивач - Кредитна спілка «ВИГОДА»;

відповідач 1 - ОСОБА_1 ;

відповідачка 2 - ОСОБА_2 ;

зміст позовних вимог - про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом;

розглянувши дану цивільну справу у приміщенні суду, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції сторін у справі.

Позивач КС «ВИГОДА», у порядку самопредставництва, котре здійснює директор філії КС «ВИГОДА» - Васаган Н.В. , скориставшись канцелярією, подав до Сколівського районного суду Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві 13.03.2024 року за вх. № 1962, за змістом якої просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку 7 796 грн. 78 коп. заборгованості за договором про споживчий кредит № 47705/Р/2 від 03.02.2023 року, з яких 6 534 грн. 61 коп. - основна сума боргу та 1 262 грн. 17 коп. - проценти за користування кредитом. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення до суду вищевказаної позовної заяви із однією вимогою майнового характеру, у розмірі 3 028 грн., позивач КС «ВИГОДА» при ухваленні рішення просить покласти на відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частинах.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.02.2023 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір про споживчий кредит № 47705/Р/2. Відповідно до пункту 1.1. цього кредитного договору кредитодавець (позивач) зобов?язався надати позичальникові (відповідачеві 1) грошові кошти у кредит в сумі 10 000 грн., а позичальник (відповідач 1) зобов?язався повернути кредит та сплатити проценти, на умовах, передбачених договором. Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору, кредит надається строком на 18 місяців - з 03.02.2023 року до 03.08.2024 року. Позивач видав відповідачеві 1 зазначену в договорі грошову суму, а саме 10 000 грн., згідно видаткового касового документа від 03.02.2023 року, на підставі заяви про одержання коштів по кредиту, а відповідач 1 прийняв вказану суму коштів та зобов?язався належним чином повернути позивачеві кредит у порядку і на умовах, зазначених в кредитному договорі. В пунктах 3.1. - 3.2., 4.1. кредитного договору, сторони (позивач та відповідач 1) погодили, що сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід?ємною частиною кредитного договору. Відповідач 1 платежі по кредитному договору здійснював з порушенням графіку, в результаті чого у відповідача 1 перед позивачем по кредитному договору виникла заборгованість, яка станом на 08.03.2024 року становить 7 796 грн. 78 коп., з яких заборгованість по процентах за користування кредитом становить 1 262 грн. 17 коп. та неповернута основна сума кредиту становить 6 534 грн. 61 коп. Згідно з пунктом 6.4. кредитного договору, кредитодавець (позивач) має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більш як на один календарний місяць. У зв?язку з порушенням відповідачем 1 своїх зобов?язань по кредитному договору, позивач звернувся до відповідача 1 з листом-претензією № 1 від 17.01.2024 року з вимогою погасити заборгованість по кредитному договору. Відповідач 1 відповідь на претензію не надав, порушень умов кредитного договору не усунув, грошові кошти позивачеві не сплатив, розмірковує в позовній заяві позивач. Заразом, 03.02.2023 року між позивачем та відповідачкою 2 було укладено договір поруки № 2. Відповідно до пункту 1.1. цього договору поруки відповідачка 2 (поручителька) поручилася перед кредитором (позивачем) за належне виконання відповідачем 1 зобов`язань, що виникають із кредитного договору № 47705 /Р/2 від 03.02.2023 року. Згідно з пунктом 2.1. договору поруки, поручителька (відповідачка 2) відповідає перед кредитором за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боржником (відповідачем 1) зобов`язань, забезпечених договором поруки, усім належним поручительці (відповідачці 2) майном. Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що боржник (відповідач 1) і поручителька (відповідачка 2) відповідають перед кредитором (позивачем), як солідарні боржники, підсумовує свій позов КС «ВИГОДА».

Відповідач 1 ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву КС «ВИГОДА», до нього та до відповідачки 2 ОСОБА_2 про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цій справі від 08.04.2024 року йому вручена під розписку 10.04.2024 року. Відповідно, відповідач 1 ОСОБА_1 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.

Відповідачка 2 ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву КС «ВИГОДА», до відповідача 1 ОСОБА_1 та до неї, про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, - не подала, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цій справі від 08.04.2024 року їй вручена під розписку 01.05.2024 року. Відповідно, відповідачка 2 ОСОБА_2 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи.

Будь-яких заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачами у позовній заяві вказані фізичні особи, які не мають статусу підприємців, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) таких фізичних осіб - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, отриманими Сколівським районним судом Львівської області 26.03.2024 року, відповідач 1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , своєю чергою відповідачка 2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 08.04.2024 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) обох відповідачів, кожен з яких не має статусу підприємця, з-поміж іншого,вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників справи, без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав КС «ВИГОДА» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав обох відповідачів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що 03.02.2023 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір про споживчий кредит № 47705/Р/2. Відповідно до пункту 1.1. цього кредитного договору, кредитодавець (позивач) зобов`язався надати позичальникові (відповідачеві 1) грошові кошти у кредит в сумі 10 000 грн., а позичальник (відповідач 2) зобов?язався повернути кредит та сплатити проценти, на умовах, передбачених договором. Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору, кредит надається строком на 18 місяців - з 03.02.2023 року до 03.08.2024 року. В пунктах 3.1.- 3.2., 4.1. цього кредитного договору, сторони погодили, що сума процентів за користування кредитом розраховується в розмірі 50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною кредитного договору (копія міститься у справі, а. с. 4-8).

Відповідно до видаткового касового документа від 03.02.2023 року, позивач видав відповідачеві 1 10 000 грн., а останній одержав ці кошти відповідно до розписки на видатковому касовому документі (копія міститься у справі, а. с. 11).

Судом встановлено й те, що 03.02.2023 року між позивачем та відповідачкою 2 було укладено договір поруки № 2. Відповідно до пункту 1.1. цього договору поруки, відповідачка 2 (поручителька) поручилася перед кредитором за належне виконання боржником (відповідачем 1) зобов`язань, що виникають із кредитного договору № 47705 /Р/2 від 03.02.2023 року. Згідно з пунктом 2.1. цього договору поруки, поручителька (відповідачка 2) відповідає перед кредитором за порушення (невиконання та/або неналежне виконання) боржником (відповідачем 1) зобов`язань, забезпечених договором поруки, усім належним поручительці майном. Пунктом 2.2. цього договору поруки передбачено, що боржник (відповідач 1) і поручителька (відповідачка 2) відповідають перед кредитором (позивачем), як солідарні боржники (копія міститься у справі, а. с. 19).

Позивач як кредитор звернувся до обох відповідачів як боржника та поручительки з листами-претензіями № 1 та № 2 від 17.01.2024 року з вимогою погасити заборгованість по кредитному договору, означені листи-претензії були скеровано засобами поштового зв`язку рекомендованими листами на адреси обох відповідачів у цій цивільній справі (копія міститься у справі, а. с. 14-16).

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.

У даному випадку встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитним договором, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про кредитні спілки», іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов`язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах. За правилами ст. 5 Закону України «Про кредитні спілки», кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону, інших законів України та виданих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки належать до фінансових установ виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. Згідно з пунктом 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону, фінансовий кредит - це кошти, які надаються в позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Як визначено в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Абзацом 3 ч. 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Частиною 4 ст. 8 цього Закону передбачено, що ліцензуванню підлягає діяльність кредитної спілки із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ч. 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки», діяльність з надання фінансового кредиту підлягає обов?язковому ліцензуванню. На підставі ч. 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» здійснення діяльності з надання фінансових кредитів дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

В постанові Великої палати Верховного Суду від 27.03.2019 року за єдиними унікальним номером судової справи 521/21255/13-ц зазначено, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Ненаправлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.

Вочевидь, між позивачем та відповідачем 1 було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору про споживчий кредит № 47705/Р/2 від 03.02.2023 року, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим договір про надання споживчого кредиту № 47705/Р/2 від 03.02.2023 року, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідач 1 не виконав зобов`язань за цим договором, узгоджений графік виплат за кредитом не дотримувався та пропускав такі виплати неоднократно.

Поряд з тим, встановлено, що обоє відповідачів, які є солідарними боржниками, в порушення вимог договору споживчого кредиту та договору поруки не виконали взятих на себе зобов`язань, позаяк ними не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення інших платежів у рахунок виконання боргових зобов`язань в цілому щодо погашення нарахованої заборгованості за договором споживчого кредиту № 47705/Р/2 від 03.02.2023 року.

Резюмуючи, суд висновує, що позовні вимоги, сформовані про дострокове стягнення частки кредиту та відсотків за користування кредитом у солідарному порядку, підлягають задоволенню.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 3 028 грн. і підтверджуються платіжною інструкцією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 229049 від 08.03.2024 року, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з обох відповідачів у рівних частинах, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Кредитної спілки «ВИГОДА» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, - задовольнити.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «ВИГОДА» 7 796 (сім тисяч сімсот дев`яносто шість) грн. 78 коп. заборгованості за договором про споживчий кредит.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «ВИГОДА» по 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. з кожного понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування учасників справи.

Позивач: Кредитна спілка «ВИГОДА», код у ; місцезнаходження юридичної особи: вул. Б. Хмельницького, 9/16, м. Стрий, Львівська область, 08400; адреса електронної пошти: ; електронний кабінет: наявний.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет: відсутній.

Відповідачка 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_4 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет: відсутній.

Дата складення повного судового рішення: 21 травня 2024 року.

Суддя Володимир МИКИТИН