Справа № 157/1715/19
Провадження №2/157/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Плакоша Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_10 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1 .

Згідно із заповітом, який залишила ОСОБА_10 , спадкоємцем належного їй майна є позивачка та її сестра ОСОБА_11 , яка мала намір відмовитись від своєї частки на користь брата ОСОБА_12 , однак цього належним чином не зробила, тому спадкоємцем належного матері майна є лише ОСОБА_1 . Спадкоємцями за законом є також відповідачі, які на спадщину не претендують.

У встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва та роз`яснила, що в зв`язку з відсутністю передбачених Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські споруди видати таке свідоцтво немає підстав. У зв`язку з цим позивачка змушена звернутися до суду з цивільним позовом, вважаючи себе власником спірного житлового будинку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визнати за нею право власності на садибний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належав покійній ОСОБА_10 .

Позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у заяві.

Відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали. Вказали, що позивач безпідставно обґрунтовує свої вимоги наявністю заповіту спадкодавця ОСОБА_10 , оскільки в цьому випадку слід застосовувати норми, що регулюють правові відносини колгоспного двору. Вважають, що позивачка має право на спадкування лише 1/6 частини спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_10 .

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення частково.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 листопада 2021 року у справі №157/414/21, яке набрало законної сили, суд встановив, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_10 (матір сторін) та її діти відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , частки яких є рівними та складають по 1/3 частині житлового будинку кожному.

Наведене також підтверджується витягом з погосподарської книги №4 за 2018 рік Нуйнівської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області (т. 1 а.с. 12), витягом з погосподарської книги №3 за 1987 рік Нуйнівської сільської ради (т. 2 а.с. 32) та довідками Нуйнівської сільської ради від 17.03.2021 №192, №193, №194 та від 22.03.2021 №213 (т. 2 а.с. 32-35).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що зазначені вище обставини встановлені рішенням Камінь-Каширського районного суду від 01 листопада 2021 року, яке набрало законної сили та ухвалене у справі, в якій брали участь ті ж самі особи, які є сторонами в цій справі, тому суд вважає їх доведеними.

Цим же рішенням суду за ОСОБА_6 , як за одним із членів колгоспного двору, визнано право власності на 1/3 частину вказаного вище житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 06 грудня 2018 року ТОВ «Бюро інвентаризації Ковель», вбачається, що за зазначеною адресою знаходяться житловий будинок літ. «А-1», прибудова літ. «а», сарай літ. «Б-1», сарай літ. «В-1», сарай літ. «Г-1», вбиральня літ. «У», колодязь літ. «К», 1967 року побудови.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З уведенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Виходячи з правової позиції, викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року №6-350цс15 згідно з частиною 1 статті 120, статтею 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено в її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5 (далі Вказівки №112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26 (далі Вказівки №5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року №69 (далі Вказівки №69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року №48.

Відповідно до Вказівок №112/5 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» в редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин, правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 згаданої вище постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року №20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Таким чином, беручи до уваги встановлені судом обставини щодо розміру часток покійної ОСОБА_10 та відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_9 у майні колгоспного двору, кожному з яких належить по 1/3 частині майна двору, враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто пізніше ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка спадкується на загальних підставах.

Відповідно до положень статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Як уже зазначено ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нуйно Камінь-Каширського району Волинської області, що встановлено зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 9).

За змістом заповіту, залишеного ОСОБА_10 та посвідченого 06 березня 2006 року секретарем Нуйнівської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області ОСОБА_13 за реєстровим номером 22, спадкодавець заповіла все своє майно, в тому числі й спірний житловий будинок, ОСОБА_14 та ОСОБА_1 у рівних долях кожному.

З матеріалів спадкової справи №124/2018 до майна померлої ОСОБА_10 вбачається, що спадщину після її смерті прийняли позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 шляхом подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 66, 71).

Таким чином, позивачка, як спадкоємець за заповітом, має право на 1/2 частину спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_10 , яке складається з 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , а її частка у спадщині становить відповідно 1/6 частину вказаного будинку.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Нотаріус Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Кузьміна І.М. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право спадкодавця на спадкове майно, що вказано у відповіді нотаріуса від 06 листопада 2018 року №823.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом 1/2 частини майна спадкодавиці ОСОБА_10 , до складу якого входить 1/3 частина спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, фактично набула на нього право власності, своєчасно та у відповідності до закону прийнявши спадщину, а тому є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на належну їй частину спірного майна.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, статтями 328, 1216, 1223, 1233, 1269, 1296 ЦК України, статтями 120, 123 ЦК УРСР, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частину житлового будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «а» та господарських споруд: сараю літ. «Б-1», сараю літ. «В-1», сараю літ. «Г-1», вбиральні літ. «У», колодязя літ. «К», що знаходяться по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я, місце проживання, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серія паспорта сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; відповідач ОСОБА_5 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ; відповідач ОСОБА_6 , АДРЕСА_5 , російська федерація, паспорт НОМЕР_5 ; ОСОБА_7 , АДРЕСА_6 , російська федерація, паспорт НОМЕР_6 ; ОСОБА_8 , АДРЕСА_7 , російська федерація, паспорт НОМЕР_7 ; ОСОБА_9 , АДРЕСА_8 , паспорт НОМЕР_8 .

Повне рішення суду складено 12 вересня 2024 року.

Головуючий: Б.С. Гамула