Справа № 453/173/24
№ провадження 2-з/453/14/24
У Х В А Л А
про забезпечення позову
19 березня 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Брони А.Л.;
секретаря судового засідання Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сосули Олександра Олександровича про забезпечення позову у цивільній справі № 453/173/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), -
01.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на його користь безпідставно збережені кошти в розмірі 1 040 000,00 грн. та здійснити розподіл судових витрат.
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 06.02.2024 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання.
18.03.2024 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сосулою Олександром Олександровичем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах позовних вимог на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі відповідачу ОСОБА_2 та знаходяться у нього чи в інших осіб.
В обгрунтування доводів заяви представник позивача зазначає про те, що починаючи з 20.03.2023 року до 31.01.2024 року позивач здійснив безготівкові грошові перекази на рахунок відповідача на загальну суму 1 040 000,00 грн. у якості авансових платежів по неукладеному договору оренди нежитлових приміщень площею 1 066,8 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , та прилеглої до них території.
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 1 040 000,00 грн., тобто вимоги майнового характеру. Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог позивача безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів, а тому застосування заходу забезпечення позову, обраного позивачем, безпосередньо пов`язане із предметом позову.
Представник позивача вважає, що відповідач має можливість у будь-який час як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, що беззаперечно свідчить про те, що в майбутньому може бути утруднене виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.
Крім цього, сторона позивача зазначає, що на даний час об`єктивно не має можливості дізнатися про наявність чи відсутність у відповідача грошових коштів на банківських рахунках. Натомість, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що після пред`явлення позову у даній справі все нерухоме майно відповідача, належне йому на праві власності, було передано в іпотеку, що додатково підтверджує фраудаторність дій відповідача та можливу утрудненість виконання судового рішення, яке може бути ухвалене на користь позивача.
Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Відповідно ч.1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Під час розгляду заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» одним з аспектів права на суд є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з врахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року, позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього. Піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат.
Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
З огляду на викладене вбачається, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову щодо накладення арешту на кошти та майно, належне відповідачу, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід до забезпечення позову буде спроможній забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.
Так, у випадку арешту рахунку, ним неможливо користуватися взагалі, адже заблоковані як надходження на нього, так і списання з нього коштів. У випадку ж арешту коштів у певній сумі на цьому рахунку, останній можна використовувати за умови, що залишок коштів на ньому не є меншим арештованої суми (вказане випливає з листа НБУ від 18.04.2006 р. № 25-211/909-4220).
Крім цього, відповідно до ст. 59 ч.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.
Також, відповідно до п.10.1 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. № 22, виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.
Так, предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів у розмірі 1 040 000, 00 грн., тобто вимоги майнового характеру.
Таким чином суд погоджується з обґрунтованим припущенням заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення, запобігти яким можливо шляхом накладення арешту в межах позовних вимог на майно та грошові кошти відповідача ОСОБА_2 .
Вживаючи заходи забезпечення позову суд також звертає увагу на те, що у разі задоволення позовних вимог позивача рішення суду виконуватиметься в порядку, передбаченому для виконання судових рішень з врахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких стягнення за виконавчими документами звертатиметься в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Отже, зважаючи на те, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів і задоволених вимог позивача (заявника), які носять тимчасовий характер, та з огляду на зазначені вище обставини, суд доходить висновку, що в майбутньому рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача, може утруднитись виконанням чи взагалі бути неможливим для виконання, що є підставою для забезпечення такого позову.
Разом з зазначеним суд вважає за необхідне вказати, що доводи, наведенні в даній ухвалі про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не свідчать про доведеність позовних вимог, що в цілому підлягає перевірці та оцінці під час розгляду та вирішення справи по суті.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Пунктом четвертим Постанови передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Як зазначено у Постанові судової палати у цивільних справах ВСУ від 25.05.2016 року, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне і ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Підстав для застосування зустрічного забезпечення відповідно до ст. 154 ЦПК України не встановлено.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 149-153, 247, 272, 353, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Заяву представника позивач ОСОБА_1 адвоката Сосули Олександра Олександровича про забезпечення позову у цивільній справі № 453/173/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) у розмірі 1 040 000,00 грн. задовольнити.
Накласти арешт на майно та грошові кошти, що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах та належать ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в межах суми 1 040 000 гривень.
Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 , код РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя