Справа № 162/687/23
Провадження № 2/162/10/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року селище Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Любешівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів та утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.08.2023 року звернулася до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом останнього часу сторони підтримували близькі стосунки, в результаті яких позивач завагітніла і ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку - ОСОБА_3 . Після народження дитини відповідач не визнавав себе її батьком, припинив стосунки з позивачем та уникає спілкування з ними. У зв`язку з цим при реєстрації народження дитини ім`я та по-батькові в графі про батьківство у Книзі реєстрації народжень записано за вказівкою позивача, а прізвище батька - за її прізвищем відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Також з моменту народження доньки відповідач не надає на її утримання ніякої матеріальної допомоги. Дитина проживає з позивачем, перебуває на її утриманні. Домовленості щодо способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати дитину між сторонами не досягнуто. Позивачу відомо, що відповідач проходить службу у 100-й бригаді ЗСУ, тому має регулярні доходи. З огляду на вказане, просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини - ОСОБА_3 , внести відповідні зміни до розділу «відомості про батька» актового запису №150 від 12.08.2023 року, стягнути зі ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, та судові витрати.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.01.2024 року у даній справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження на час її проведення, яке поновлено ухвалою суду від 08.04.2024 року.

Позивач у судовому засіданні заявлені нею вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Любешівським відділом ДРАЦС у Камінь-каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 12.08.2023 року складено актовий запис №150. У графі «мати» зазначено « ОСОБА_1 », у графі «батько» - « ОСОБА_4 » відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Позивачем також надано суду фотокопії переписки її з відповідачем на підтвердження перебування їх у близьких стосунках, із яких вбачається також, що позивач повідомляла відповідача про факт вагітності та народження дитини саме від нього.

Відповідно до копії витягу №854 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.08.2023 року позивач ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує, що на момент народження дитини в зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем не перебували, а тому реєстрація народження здійснена на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Зазначеної обставини відповідач не спростовував.

З метою встановлення батьківства судом 09.01.2024 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання «чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Зобов`язано учасників справи, зокрема позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , надати експерту на його вимогу всі необхідні біологічні матеріали для проведення експертизи, в тому числі і стосовно дитини ОСОБА_3 . Окремо роз`яснено учасникам справи, що відповідно до положень ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Поштовий конверт із направленим судом ОСОБА_2 клопотанням експерта про скерування осіб для відібрання зразків букального епітелію повернувся до суду з відміткою «адресат відмовився».

Із повідомлення судового експерта про неможливість проведення експертизи від 01.04.2024 року №СЕ-19/103-24/1353-БД вбачається, що ОСОБА_2 для відбору зразків букального епітелію до Волинського НДЕКЦ МВС не з`явився.

Таким чином суд констатує, що відповідач ОСОБА_2 ухилився від проведення даної експертизи, оскільки умисно ухилявся від отримання судових повідомлень.

Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Частиною 1 ст. 135 ЦПК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18)

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 17 травня 2007 року у справі «Jevremovic v. Serbia» зазначив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У разі, коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Відповідно до вимог ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Наказом Мінюсту України від 12 січня 2011 року №96/5, який зареєстровано в Мінюсті України 14 січня 2011 року за №55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п. 1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п.2.16.4 Розділу ІІ зазначених вище правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства чи визнання батьківства, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідач будь-яких доказів на спростування таких обставин не надав.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права та беручи до уваги ті обставини, що позивач вважає батьком дитини саме відповідача, а також те, що відповідач свідомо ухиляється від проведення призначеної судом з метою встановлення батьківства судової молекулярно-генетичної експертизи, у суду не виникає обґрунтованого сумніву, що ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_3 .

За таких обставин вбачаються підстави для задоволення вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 батьком дитини та для внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно зі ст.141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Виходячи з цього, відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини наряду з позивачем.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатньості заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на даний час є працездатним, належних доказів наявності на його утриманні інших утриманців, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суду не надав, а тому здатний та зобов`язаний, як один із батьків, утримувати свою неповнолітню дитину та сплачувати аліменти.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів зі ОСОБА_2 також є підставним та підлягає задоволенню.

Вказаний у позові розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання.

На підставі положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 гривні за заявлену вимогу про визнання батьківства.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за заявлену вимогу про стягнення аліментів, тому відповідно до п. 5 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01 січня 2024 року.

Керуючись ст. 4, 10, 19, 81, 109, 274-279, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст. 125, 128, 135, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Любешівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та стягнення аліментів та утримання дитини - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати Любешівський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного 12.08.2023 року Любешівським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за №150, вказавши у графі «батько» ОСОБА_2 , громадянина України.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки усіх доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, 24.08.2023 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Любешівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Любешівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул.. Незалежності, 36, селище Любешів, Камінь-Каширський район, Волинська область, Код ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ