Провадження № 22-ц/812/646/24 Головуючий суду першої інстанції Рапушевська О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2024 року м. Миколаїв Справа № 479/1551/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Ямкової О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник Індутний-Шматько Станіслав Миколайович, на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Рапушевської О.В., в залі судового засідання в с-ще Криве Озеро, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «БІЗПОЗИКА») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 29 травня 2023 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 458585-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями.

29 травня 2023 року позивач направив відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 458585-КС-003 про надання кредиту.

Того ж дня відповідач прийняв пропозицію на умовах визначених офертою.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено відповідачу, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2273, на номер телефону, що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином 29 травня 2023 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір № 458585-КС-003 про надання кредиту у розмірі 75 000 грн, шляхом перерахування на банківську карту № НОМЕР_1 , підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 02 листопада 2023 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 135 562.97 грн, яка складається з: суми прострочених платежів 64 114.32 грн; суми прострочених платежів по процентах 71 448.65 грн.

Посилаючись на викладене, ТОВ «БІЗПОЗИКА» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за договором № 458585-КС-003 про надання кредиту від 29 травня 2023 року, що становить 135 562.97 грн

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗПОЗИКА» заборгованість за договором № 458585-КС-003 від 29 травня 2023 року у розмірі 135 562.97 грн, з яких: - прострочені платежі по тілу кредиту 64 114.32 грн, - прострочені платежів по процентах 71 448.65 грн, та судовий збір у розмірі 2 147.20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладеного між сторонами договору та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник Індутний-Шматько С.М., подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції не вжив заходів для з`ясування обставин справи, повністю прийняв до уваги позицію та припущення позивача, натомість відмовив відповідачу у клопотаннях про витребування оригіналів та їх перевірку в судовому засіданні безпосередньо, та про витребування доказів відсутніх у матеріалах справи, що були спрямовані на з`ясування дійсних обставин справи.

Надання позивачем доказів, які просив витребувати відповідач, могло повністю спростувати всі заперечення відзиву відповідача.

Жодного оригіналу кредитного договору та додатків до нього позивачем не було надано, а надані копії не містять ані електронних, ані звичайних підписів сторін. Те, що суд першої інстанції вказав, що це є оригінали, і прийняв до уваги виготовлені позивачем прості копії без витребування і дослідження оригіналів є грубим порушенням принципів змагальності, рівності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, норм матеріального і процесуального права.

Відповідач просив суд перевірити електронні докази безпосередньо у судовому засіданні, але суд відхилив таке клопотання та не дослідив їх самостійно.

Відхиливши клопотання відповідача і не дослідивши докази самостійно, суд першої інстанції фактично позбавив відповідача засобів доказування, оскільки відповідачу оригінал договору з додатками ніколи не надавався, у витребуванні його та доказів руху коштів від позивача суд першої інстанції відмовив, надані позивачем копії суд не досліджував, надалі встановивши всі обставини справи на підставі цих копій, не перевірених судом на відповідність оригіналам та взагалі без доказів руху коштів, назвавши копії оригіналами доказів.

Відповідач не визнає ні договору, ні заявлену позивачем заборгованість.

Оскільки у письмовій формі оригіналів договору з додатками позивач відповідачу не надав і тому відповідач впевнений, що їх не існує.

Суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача, що надані позивачем копії вищевказаним імперативним вимогам спеціального нормативного акта не відповідають, як не відповідають і загальним вимогам до електронного документа.

Суд не звернув уваги, що надані позивачем прості pdf копії жодних електронних підписів обох сторін не містять, не є незмінними, не дозволяють перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів.

Крім того, виконання чи невиконання договору не впливає на оцінку обставини, чи відповідають форма і зміст договору імперативним вимогам закону. У випадку виконання сторонами чи іншими особами недійсного (нікчемного) правочину, правові наслідки передбачені статтями 216, 1212 ЦК України.

Позивачем не зазначено, чому він не може надати докази відправлення коштів відповідачу з власного рахунку. Жодних доказів неможливості отримання підтвердження переказу коштів з власного рахунку самого позивача не надано.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Одночасно з подачею апеляційної скарги ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування у позивача оригіналів електронних доказів, а саме: паспорта споживчого кредиту, договору договір про надання споживчого кредиту № 458585-КС-003 від 29 травня 2023 року, пропозиції укласти зазначений договір та пропозиції прийняти цей договір, мотивуючи тим, що на паперових копіях електронних доказів відсутні цифрові підписи, печатки сторін.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Частинами 1-4 статті 83 ЦПК України визначений наступний порядок подання доказів.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції при розгляді справи відмовив в задоволенні такого клопотання.

Відповідно до положень частин 1-3 статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до частин 1,2 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 7 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини 2 статті 76 ЦПК України).

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» на підтвердження своїх вимог надано суду першої інстанції електронні докази в паперовому вигляді, завіривши їх належним чином, відповідність їх оригіналу не викликає сумнівів. Обставини щодо яких у заявника є підстави у недостовірності наданих доказів, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, а тому заявлене клопотання про витребування оригіналів електронних доказів, наданих суду в паперових копіях, не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 29 травня 2023 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 458585-КС-003 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями. За умовами договору позичальнику надані грошові кошти в розмірі 75 000 грн на засадах строковості, платності, а позивальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правил про надання грошових коштів у кредитів ТОВ «БІЗПОЗИКА». Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,1598646 процентів за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту 1 1250 грн.

Сторонами відповідно до умов договору кредиту погоджено, що кредит надається строком на 16 тижнів, до 18 вересня 2023 року.

Пропозицію (оферта) на укладення договору про надання позики договір № 458585-КС-003 підписана ОСОБА_1 29 травня 2023 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2273, що стверджується пункт 8 договору "Реквізити та підписи сторін".

29 травня 2023 року ОСОБА_1 прийняв (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 458585-КС-003 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.

Таким чином договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 458585-КС-003 від 29 травня 2023 року, що акцептована відповідачем 29 травня 2023 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача. Отже укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 458585-КС-003 від 29 травня 2023 року.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором кредиту № 458585-КС-003 про надання кредиту, перерахувавши 29 травня 2023 трьома платежами по 25 000 грн кожен через Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаенс» Далі ТОВ «ФК «Елаенс») відповідачу на картковий рахунок, що відкритий у Акціонерному товаристві «Таскомбанк» (далі АТ «Таксомбанк»).

За інформацією АТ «Таксомбанк» та виписки з особового рахунку зазначена в укладеному договорі кредиту № 458585-КС-003 платіжна картка, на яку перераховані кредитні кошти, належить відповідачу.

ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення та у визначеному розмірі кредитних коштів, внаслідок чого за наданим позивачем розрахунком станом на 02 листопада 2023 року утворилась заборгованість за договором № 458585-КС-003 про надання кредиту, в розмірі 135 562.97 грн, що складається: 64 114.32 грн - прострочені платежі по тілу кредиту та 71448.65 грн - прострочені платежі по процентах.

Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором № 458585-КС-003 від 29 травня 2023 року на загальну суму 66 440.36 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ТОВ «БІЗПОЗИКА», виходив з того, що позивач, свої зобов`язання за кредитним договором та додатковою угодою перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і не може погодитись з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами статей 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правильно встановивши обставини справи та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальником ОСОБА_1 грошових коштів на погоджених ним умовах фінансового кредиту шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та не виконання останнім свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про недоведеність підписання ним кредитного договору, оскільки копія електронного договору не містить підпису позичальника, так як спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10червня 2021 року у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З послідовності укладення договору № 458585-КС-003 від 29 травня 2023 року в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця вбачається, що 29 травня 2023 року о 13:19 клієнт, використовуючи номер телефону, зайшов у особистий кабінет, ознайомився з інформацією про доступні продукти товариства, отримав інформацію про обрані умови кредиту, ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його одноразовим ідентифікатором UA-2273. Одноразовий ідентифікатор UA-2273 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався ним при реєстрації на сайті. Відповідач підписав акцепт одноразовим ідентифікатором 29 травня 2023 року о 15:57:52, опісля відбулося формування підписаного договору. В особистому кабінеті відповідача виведено договір, датки до нього та правила користування для перегляду та скачування.

Існування між сторонами кредитних правовідносин та ознайомлення з умовами договору не заперечує у відзиві на позов й сам відповідач, а також на це вказує і часткове виконання позичальником свого обв`язку у вигляді здійснення ним платежів на погашення заборгованості.

Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу ОСОБА_1 , його паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, місце проживання, котрі належать останньому, що є підтвердженням здійсненою ним процедурою ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».

Аргументи апеляційної скарги щодо недопустимості надання електронних доказів в паперовій формі не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги з огляду на те, що порушень порядку надання і отримання доказів, передбачених статтею 100 ЦПК України не встановлено, оцінка доказів зроблена судом першої інстанцій правильно. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21. При цьому зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що у суду першої інстанції не було сумніву щодо відповідності паперових копій електронного доказу оригіналу.

Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналів електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналам.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди заявника з оцінкою доказів, наданих сторонами.

Враховуючи доведеність наявними в справі належними та допустимими доказами факту укладення із відповідачем договору, беручи до уваги факт невиконання останнім обов`язків щодо повернення кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 458585-КС-003 від 29 травня 2023 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник Індутний-Шматько Станіслав Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 07 травня 2024 року.