ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5760/24 Справа № 199/8800/23 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживача шляхом стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 , та зареєстрований за цією адресою. Уперіод з липня 2014 року по серпень 2021 року він не проживав у квартирі та повернувшись у серпні 2021 року до своєї квартири, дізнався, що його квартиру було від`єднано від системи газопостачання шляхом механічного відключення у іншій квартирі.

Зазначає, що про відключення у квартирі газопостачання він ніяким чином не попереджався, не повідомлявся, тобто відповідач АТ «ОГС «Дніпрогаз» цілком беззаконно відключив його квартиру від отримання послуг, чим грубо порушив ті правила та той порядок відключення, який існує і обов`язковий для надавача послуг.

Для офіційного та впорядкованого під`єднання свого житла до системи газопостачання, 22 вересня 2021 року між ним та АТ «ОГС «Дніпрогаз» було укладено договір 32А491-6584-21 на виконання робіт по відновленню газопостачання у його квартирі.

28 вересня 2021 року йому зателефонував представник АТ «ОГС «Дніпрогаз» та повідомив, що роботи по відновленню постачання до його квартири проводитися не будуть через те, що власник квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , у квартирі якого в 2016 році були проведені роботи по відключенню квартири від газопостачання, відмовляється надати доступ до своєї квартири для проведення робіт по відновленню газопостачання.

Після цього, через непоступливість відповідачів, він звертався до АТ «ОГС «Дніпрогаз», до НКРЕКП, до Дніпропетровського регіонального контактного центру стосовно необхідності підключення квартири до газопостачання. Однак всі звернення ні до чого не призводили, оскільки всі посадові особи відповідача - АТ «ОГС «Дніпрогаз» - пояснювали, що для проходу в квартиру АДРЕСА_2 необхідна згода власників квартири, тобто, відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але ОСОБА_2 постійно відмовляв посадовим особам АТ «ОГС «Дніпрогаз» щодо надання дозволу ввійти спеціалістам до квартири, в якій було відключено квартиру позивача від системи газопостачання.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року суд зобов`язав відповідача ОСОБА_2 надати доступ до його квартири, де знаходиться газове обладнання.

15 лютого 2023 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення відповідачем ОСОБА_2 , однак відповідач не бажав і надалі виконувати судове рішення, тому 21 серпня 2023 року, він звернувся з заявою до відділення поліції № 1 Дніпровського РУП щодо відкриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2 за ознаками ч.1 ст. 382 КК України.

Зазначає, що внаслідок незаконних дій одного відповідача та відсутності моральних засад у фізичної особи - іншого відповідача, їхніми діями та злочинною бездіяльністю йому спричинена матеріальна шкода на загальну суму 2983,74 грн.

Окрім того, посилається на те, що йому була причинена моральна школа у розмірі 100000,00 грн., оскільки внаслідок недолугості працівників АТ «ОГС «Дніппрогазу», а також відкритого хамства та відсутності моральних устоїв у подружжя Шапіро, він тривалий час не лише болісно сприймає відсутність в оселі газопостачання, а й страждає від цього суто фізично, він, а також і його сім`я, не менше нього переймаються цим неподобством, яке проявляють відповідачі протягом тривалого часу, і це неймовірно болісно відображається на їх щоденному настрої та самопочутті.

У зв`язку з чим, просив суд стягнути солідарно з відповідачів матеріальні збитки у розмірі 2983,74 грн., моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю достатніх правових підстав для задоволення позову та стягнення заявлених сум з відповідачів у справі.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, що мають значення для справи. Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги надані докази, а про досліджені судом докази, суд у своєму рішенні в супереч вимогам п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України не зазначив, тобто судом не зазначено мотивів відхилення доказів. Вказує, що шкода була йому завдана протиправною поведінкою відповідачів, які завдали йому душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання, що змусило його звертатися до суду за захистом своїх порушених прав на, що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у розумінні положень Кодексу ГРМ, у період з липня 2014 року по серпень 2021 року позивач ОСОБА_1 , не був побутовим споживачем послуг з розподілу природного газу.

22 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «ОГС «Дніпрогаз» було укладено договір 32А491-6584-21 на виконання робіт по відновленню газопостачання в квартирі АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності, проте, у зв`язку із відсутністю доступу до квартири АДРЕСА_3 за цією же адресою, представники АТ «ОГС «Дніпрогаз» не мали можливості виконати роботи з відновлення розподілу природного газу.

На підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року у справі № 199/1933/22, ОСОБА_2 зобов`язаний був надати представникам ТОВ «Дніпрогаз» доступ до квартири АДРЕСА_3 .

На виконання рішення суду, державним виконавцем та представниками Дніпровської філії ТОВ Газорозподільні мережі України складено акти від 12 жовтня 2023 року про виконання рішення суду та відповідно про відновлення газопостачання за адресою позивача.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що вина АТ «Дніпрогаз» у невиконанні умов договору позивачем не доведена.

Що стосується пред`явленого позову до інших відповідачів.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з реєстру територіальної громади від 20 листопада 2023 року, адреса місця проживання ОСОБА_4 - АДРЕСА_4 . Адреса місця проживання відповідача ОСОБА_2 - АДРЕСА_5 . Адреса місця проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_6 .

З актів про недопуск, складеними представниками АТ «Дніпрогаз» від 10 січня 2022 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 на момент прибуття представників АТ «Дніпрогаз» у квартирі АДРЕСА_2 не перебував, доступ до квартири надала ОСОБА_4 .

За таких обставин вимоги до ОСОБА_2 , який не є власником квартири АДРЕСА_3 , та не проживає у вищевказаній квартирі, є безпідставними.

Оскільки позивачем суду не надано доказів на підтвердження своєї правової позиції, а матеріали справи не містять доказів протиправних дій власника квартири ОСОБА_3 , як і доказів звернення до останньої з вимогою надати доступ до квартири з метою підключення квартири до системи газопостачання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю позову.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода не може бути виміряна квитанціями чи матеріальними витратами на її послаблення.

Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності достаніх правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні в супереч п.2 ч.4 ст.265 ЦПК України не зазначив мотивів відхилення досліджених доказів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане спростовується протоколом судового засідання від 20 березня 2024 року, в якому відображено розгляд клопотання представника позивача з приводу дослідження наданих письмових доказів у справі.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсність обставин справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом надано на ці доводи вичерпну відповідь та вказані доводи суперечать наявним в матеріалах справи доказам, а судом першої інстанції в свою чергу було в повному обсязі з`ясовано всі обставин, необхідні для вирішення спору у даній справі.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна