Провадження № 2/638/2184/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Агапова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гасан М.С.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 на підставі договору міни від 01.10.1994 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказує, що ОСОБА_4 , не проживає у вказаній квартирі з грудня 2019, а вибула з міста Ізюм 17.03.2020. Також відповідач має власне житло в м. Харкові.

Зазначає, що ОСОБА_1 вибув з м. Ізюм у 2010 та також має власну квартиру в м. Харкові. На даний час у спірній квартирі зареєстрований тільки позивач.

Позовні вимоги нормативно обґрунтовує посиланням на ст.405 ЦК України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

04.01.2024 від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що вказана квартира належить відповідачам на праві спільної власності, а отже, відповідачів не можна позбавити права користування власним житлом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

Позивач в судове засіданні не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.

Від ОСОБА_4 до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Згідно реєстраційного посвідчення Ізюмського міського бюро технічної інвентаризації від 27.10.21994, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі договору міни, зареєстрованому за №1-3899, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , про що в реєстровій книзі зроблений запис №11633.

Відповідно до домової книги для прописки громадян, які проживають по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 знятий з реєстрації за вказаною адресою у вересні 2005, а ОСОБА_4 знята з реєстрації 2020.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є співвласниками спірної квартири згідно реєстраційного посвідчення Ізюмського міського бюро технічної інвентаризації від 27.10.21994, посилання позивача на ст.405 ЦК України є помилковим, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Р.О. Агапов