Житомирський апеляційний суд
Справа №291/242/23 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 77 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 291/242/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Рудника М.І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що працювала на посаді начальника фінансово-економічного відділу виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Наказом від 23 серпня 2018 року її звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України.

Проте, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 травня 2021 року скасовано наказ № 1169/ОС від 23 серпня 2018 року та поновлено її на посаді начальника відділу (планово-економічного) виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

В подальшому, згідно з наказом № 335/ДН-1 від 03 вересня 2021 року скорочено із 6 грудня 2021 року одну штатну одиницю - посаду начальника відділу (планово-економічного), додаткового штату, яка була запроваджена на виконання судового рішення.

22 вересня 2022 року її попереджено про скорочення посади начальника фінансово-економічного відділу, додаткового штату виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

19 січня 2023 року її ознайомлено з наказом № 1529/ОС від 19 грудня 2022 року про припинення трудового договору та звільнення з посади начальника фінансово-економічного відділу виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», на підставі частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату.

Звертає увагу на те, що листом Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» адміністрацію відповідача повідомлено про відмову у наданні згоди на скорочення посади, яку вона обіймала.

ОСОБА_1 зазначає, що їй було запропоновано посаду касира товарного (вантажного ) І категорії станції Почайна або іншу вакантну посаду за умови відповідності освітньо-кваліфікаційним вимогам до посади.

Проте, жодна із запропонованих посад не відповідала її освітньо-кваліфікаційному рівню та досвіду її роботи, рівню заробітної плати.

Окрім того, наголошує, що вона не відмовлялася від запропонованих посад, жодні документи про відмову не складались та нею не підписувались. Таким чином, відповідачем було безпідставно запропоновано їй посади, які не відповідали рівню її спеціальності та кваліфікації, що свідчить про упереджене ставлення до неї.

14 листопада 2022 року відповідач звернувся до професійної спілки про надання згоди на розірвання укладеного з нею трудового договору з тих підстав, що вона не погодилась на жодну з запропонованих посад.

Професійною спілкою прийнято рішення про відмову у наданні згоди на її звільнення із займаної посади.

Також вказує, що 22 листопада 2022 року відповідачем запропоновано їй 16 вакантних посад. З даного переліку вона надала згоду працювати на посаді провідного бухгалтера філії «Центр оздоровлення та відпочинку», про що і зазначила у відповідній графі зазначеного переліку.

В подальшому відповідач повідомив, що на вказану посаду погоджено іншого кандидата.

Позивачка стверджує, що інших посад відповідачем їй не було запропоновано. Звертає увагу на те, що 28 липня 2019 року її було обрано профорганізатором Первинної профспілкової організації Київська міська організація Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України», про що відповідача було повідомлено належним чином та станом на дату звільнення вона продовжувала виконувати свої обов`язки.

Вважає, що при її звільненні не було враховано те, що вона мала переважне перед іншими працівниками право на залишення на роботі, оскільки протягом 25 років безперервно працювала в АТ «Укрзалізниця», має вищу кваліфікацію та продуктивність праці. Окрім того, її звільнення відбулось без згоди профспілковою організації та без наявності будь-яких законних на те підстав.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати наказ № 1529/ОС від 19 грудня 2022 року, поновити її на посаді начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 18134 грн. 90 коп.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 1529/ОС від 19 грудня 2022 року про припинення трудового договору (контракту) та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника фінансово-економічного відділу Акціонерного товариства "Українська залізниця" , у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 258047 грн. 36 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2023 року по 08 квітня 2024 року ( без врахування податків та обов`язкових платежів).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущене до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що посада, яку обіймала ОСОБА_1 , була запроваджена до штатного розпису АТ "Українська залізниця" як додатковий штат, який був введений на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 травня 2021 року.

Вказує, що у зв`язку з тим, що для організації ведення бухгалтерського, управлінського, статистичного та податкового обліку АТ «Укрзалізниця» була відсутня потреба у запровадженні додаткової штатної одиниці, 12 вересня 2022 року внесено зміни до штатного розпису виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця, зокрема, скорочено посаду начальника фінансово-економічного відділу.

Наголошує, що на момент поновлення ОСОБА_1 на роботі, вже відбулися зміни в штатному розписі АТ "Українська залізниця".

Звертає увагу на те, що посада, яку обіймала ОСОБА_1 , була єдиною, проте останній було запропоновано перелік посад, на які вона могла бути переведена, зокрема, 22 вересня 2022 року, 6 жовтня 2022 року, 28 жовтня 2022 року, 22 листопада 2022 року та 19 січня 2023 року. Однак, позивачка не надала згоди на переведення на іншу роботу.

Наголошує на тому, що згода ОСОБА_1 на переведення її на посаду бухгалтера філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» є формальною. Так, начальник відділу кадрів зателефонувала позивачці та повідомила про необхідність пройти співбесіду, однак остання зазначила, що перебуває на лікарняному і має можливість це зробити лише після одужання. Після того, як позивачка вийшла з лікарняного, вона відмовилась пройти співбесіду.

На думку представника відповідача, вказане свідчить про небажання ОСОБА_1 продовжувати трудові відносити з АТ «Укрзалізниця».

Зазначає, що після поновлення на роботі позивачка не виконувала функції начальника фінансово-економічного відділу виробничого підрозділу « Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії « Південно-Західна залізниця АТ « Укрзалізниця», коло її посадових обов`язків було відсутнє й більшу частину часу вона перебувала у відпустці та на лікуванні у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Також вказує, що до складу Первинної профспілкової організації Київська міська організація Всеукраїнської професійної спілки « Спілка залізничників України» входить 3 особи, які, окрім позивачки, не є працівниками Київської дирекції залізничних перевезень. Відповідно до положень Статуту даної профспілкової організації ОСОБА_1 не є членом виборного органу цієї профспілки.

При вирішенні спору суд першої інстанції помилково стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу за період, який становить більше року, що не узгоджується з положеннями статті 235 КЗпП України.

Окрім того, поза увагою суду залишилася та обставина, що одразу після звільнення позивачка працевлаштувалася та працює на посаді провідного економіста КНП КОР « Київська обласна дитяча лікарня».

Вказана обставина свідчать про відсутність бажання позивачки працювати в АТ « Укрзалізниця».

Суд не врахував доходи, отримані позивачкою за новим місцем роботи, й безпідставно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 258047 грн. 36 коп.

Стверджує, що звільнення позивачки відбулось у відповідності до вимог трудового законодавства й адміністрацією АТ «Укрзалізниця» здійснено все можливе для працевлаштування ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Гойдик Т.Л., зазначила, що суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відповідач не дотримався положень КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 з роботи.

Так, відповідач запропонував позивачці посади, які не відповідали її спеціальності та кваліфікації начальника фінансово-економічного відділу, що свідчить про упереджене ставлення адміністрації до неї, зумовлене, зокрема, й участю ОСОБА_1 у профспілковій організації.

Наголошує на тому, що позивачка не відмовлялася від запропонованих посад, адже будь-які документи ( у тому числі акти про її відмову від запропонованих посад) в її присутності чи в присутності працівників, які є членами профспілки, не складалися та не були підписані ОСОБА_1 й не були надані їй для ознайомлення.

6 жовтня 2022 року відповідач запропонував ОСОБА_1 перелік вакантних посад, однак суду не надано доказів щодо результату розгляду позивачкою цієї пропозиції.

Відповідачем також зазначено, що аналогічна пропозиція щодо працевлаштування була надана позивачці 28 жовтня 2022 року. При цьому, відповідач навмисно залишає поза увагою той факт, що так звана « відмова» була оформлена актом, який при детальному аналізі спростований належними та допустимими доказами.

Також вказує на порушення відповідачем вимог трудового законодавства при наданні пропозиції щодо працевлаштування станом на 22 листопада 2022 року. На посаду, яку позивачка погодилася обіймати провідний бухгалтер філії « Центр оздоровлення та відпочинку», вже здійснювався процес працевлаштування іншого працівника. Однак, ця посада була вакантною й будь-яких перешкод для переведення позивачки на роботу у філію « Центр оздоровлення та відпочинку» не було.

Такі дії свідчать про те, що відповідач умисно не бажав продовжувати трудові правовідносин із ОСОБА_1 .

Оскільки переведення ОСОБА_1 мало бути здійснене з однієї філії відповідача в іншу, тобто в межах одного підприємства, трудовий договір з позивачкою не повинен був бути припиненим. Відтак, твердження відповідача про те, що мала відбутися зміна трудового договору, є безпідставним. У даному випадку наявність згоди позивачки на її переведення на посаду провідного бухгалтера, надана нею 22 листопада 2022 року, у іншу філію відповідача є самостійною та достатньою підставою для продовження трудових правовідносин.

Наголошує на тому, що ОСОБА_1 , утворивши первинну профспілкову організацію « Київська міська організація Всеукраїнської професійної спілки» - Спілку залізничників України, стала головою саме первинної профспілкової організації, при цьому залишаючись членом профспілки згідно зі Статутом.

Вказана обставина була врахована судом першої інстанції, який обгрунтовано застосував положення статті 5 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Вирішуючи спір, суд дійшов вірного висновку про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, адже чинним законодавством не передбачено обов`язку суду окремо досліджувати питання щодо наявності чи відсутності вини працівника в розгляді трудового спору судом понад один рік.

Звертає увагу на ту обставину, що позивачка дотримувалася вимог цивільного процесуального законодавства щодо процесуальних строків та добросовісно користувалася наданим їй процесуальними правами.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_2 , підтримала апеляційну скаргу.

Позивачка та її представник не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 1 грудня 2006 року обіймала посаду начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії « Південно-Західна залізниця ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом від 23 серпня 2018 року її звільнено з роботи на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП України.

З 15 листопада 2019 року у штатних розписах всіх дирекцій залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» були ліквідовані фінансово-економічні відділи та вилучені зі штатних розписів згідно з наказом регіональної філії від 9 серпня 2019 року №415-н.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 травня 2021 року визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ « Українська залізниця» від 23 серпня 2018 року №97 та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника планово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень « Південно-Західна залізниця АТ « Українська залізниця».

Стягнуто з АТ « Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1681899 грн. 60 коп.

На виконання вказаного рішення суду наказом Київської дирекції залізничних перевезень « Південно-Західна залізниця АТ « Українська залізниця» №953/ОС від 12 липня 2021 року поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу ( планово-економічного) виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень з 23 серпня 2018 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 травня 2021 року змінено та поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ « Українська залізниця» на посаді начальника фінансово-економічного відділу Київської дирекції залізничних перевезень « Південно-Західна залізниця».

Згідно з наказом начальника дирекції №636/ОС від 24 червня 2022 року відмінено дію наказу від 12 липня 2021 року №953/ОС та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника фінансово-економічного відділу виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень з 23 серпня 2018 року.

Матеріали справи свідчать, що внесена до штатного розпису на виконання рішення суду посада « начальник відділу ( фінансово-економічного)», на яку поновлено позивачку, була скорочена з 15 грудня 2022 року згідно з наказом від 9 серпня 2022 року №415-н.

13 вересня 2021 року Всеукраїнською професійною спілкою «Спілка залізничників України» начальника виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» повідомлено про рішення щодо відмови у наданні згоди на вилучення посади із штатного розпису штатної одиниці посади «начальник відділу (планово-економічного). Також вказано, що ОСОБА_1 з 27 липня 2019 року обрано головою Первинної профспілкової організації Київська міська організація Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України». Також зауважено, що роботодавцем не надано інформації та пропозицій щодо заходів запобігання несприятливим наслідкам звільнення. ОСОБА_1 подавалась заява на заміщення вакантної посади, проте її було проігноровано. В зв`язку з порушенням процедури скорочення, прийнято рішення про відмову у наданні згоди на вилучення посади.

14 вересня 2022 року начальник виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії « Південно-Західна залізниця АТ «Укрзалізниця» повідомив Всеукраїнську профспілку « Спілка залізничників України» про скорочення посади, яку обіймала позивачка.

4 жовтня 2022 року Всеукраїнською професійною спілкою «Спілка залізничників України» повідомлено відповідача про відмову у наданні згоди на вилучення цієї посади із штатного розпису.

22 вересня 2022 року позивачку попереджено про скорочення з 15 грудня 2022 року посади, яку вона обіймала.

14 листопада 2022 року начальник дирекції звернувся до Всеукраїнської професійної спілки « Спілка залізничників» з проханням надати згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1

2 грудня 2022 року профспілка відмовила у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , зазначивши про те, що не надано копії розпорядчих документів, а також штатного розпису щодо приведення штатної чисельності виробничого підрозділу до граничної, не надано інформації та пропозиції щодо заходів запобігання несприятливим наслідкам звільнення. Також зауважено, що відповідно до Статуту АТ «Укрзалізниця» рішення про штатний розпис товариства приймається правлінням і затверджується головою правління. Крім того, ОСОБА_1 був наданий перелік вакантних посад, який вона взяла на ознайомлення й від жодної із запропонованої в переліку посади на даний час не відмовилась й 22 листопада 2022 року погодилась на посаду провідного бухгалтера філії «Центр оздоровлення та відпочинку».

Суд першої інстанції встановив, що на пропозицію обрати вакантну посаду позивачка у графі « Надаю згоду» зазначила : « розглядаю», вказавши дату 6 вересня 2022 року.

Наданий відповідачем акт від 6 жовтня 2022 року містить інформацію про те, що ОСОБА_1 при ознайомленні з даними пропозиціями вказала невірну дату та відмовилася взяти копію пропозиції.

В актах від 28 жовтня 2022 року та 19 січня 2023 року зазначено, що позивачка не надала згоди на переведення на будь-яку із запропонованих посад.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_1 запропоновано посади згідно з переліком. 22 листопада 2022 року позивачка надала згоду на запропоновану посаду провідного бухгалтера філії «Центр оздоровлення та відпочинку».

Зміст листа філії «Центр оздоровлення та відпочинку» АТ «Укрзалізниця» свідчить про те, що станом на 30 листопада 2022 року на посаду провідного бухгалтера філії погоджена кандидатура іншого працівника АТ «Укрзалізниця» та проводиться процедура його працевлаштування.

12 грудня 2022 року виробничим підрозділом «Київська дирекція залізничних перевезень» АТ «Українська залізниця» направлено на адресу первинної профспілкової організації виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень Всеукраїнської професійної спілки «Спілки залізничників України» повідомлення проте, що від керівництва філії «Центр оздоровлення на залізниці» на працевлаштування начальника фінансово-економічного відділу ОСОБА_1 , на посаду провідного бухгалтера згідно із запропонованими посадами від 17 листопада 2022 року, на яку було надано згоду, надійшла відмова.

19 січня 2023 року відповідачем складено акт про те, що 12 грудня 2022 року ОСОБА_1 під час телефонної розмови було повідомлено, що керівництво філії «Центр оздоровлення та відпочинку» готове провести з нею співбесіду для подальшого переведення на посаду провідного бухгалтера філії ЦОВ, яку вона обрала зі списку запропонованих вакантних посад для вирішення питання її працевлаштування. У відповідь ОСОБА_1 повідомила, що перебуває на лікарняному та зможе приїхати на співбесіду лише після одужання. Після виходу з лікарняного, 19 січня 2023 року, їй було вкотре запропоновано пройти співбесіду для визначення функцій та обов`язків провідного бухгалтера філії ЦОВ, на що отримали відмову.

Наказом (розпорядженням) першого заступника дирекції № 1529/ОС від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника фінансово-економічного відділу згідно з пунктом статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, на підставі змін № 14 до штатного розпису виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західної залізниці» АТ «Укрзалізниця», введеного в дію 01 грудня 2021 року. Також зазначено, що ОСОБА_1 відмовилась від запропонованих посад.

19 січня 2023 року наказом першого заступника виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» №141/ОС внесено зміни до наказу від 19 грудня 2022 року № 1529/ОС, а саме: дату звільнення - 26 грудня 2022 року, змінено на 19 січня 2023 року.

Матеріали справи також свідчать, що 28 липня 2019 року протоколом № 1 установчих зборів первинної профспілкової організації Київської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України», ОСОБА_1 обрано профорганізатором первинної профспілкової організації Київської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України».

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем, зокрема, у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другої даної норми передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як свідчать матеріали справи, позивачка 22 листопада 2023 року надала згоду на її переведення на посаду провідного бухгалтера філії « Центр оздоровлення і відпочинку». Вказана посада на час надання позивачкою згоди на її переведення на цю роботу, була вакантною. Отже, відповідач без достатніх правових підстав розірвав трудовий договір з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції також обгрунтовано виходив з того, що Всеукраїнською професійною спілкою «Спілка залізничників України» 4 жовтня 2022 року було повідомлено відповідача про відмову у наданні згоди на вилучення посади, яку обіймала ОСОБА_1 , з тих підстав, що у відповідності до статей 22, 41 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виробничим підрозділом «Київська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» не надано копії розпорядчих документів, а також штатного розпису щодо приведення штатної чисельності до граничної та не надано інформації та пропозицій щодо заходів запобігання несприятливим наслідкам її звільнення. Питання вилучення із штатного розпису виробничого підрозділу штатної одиниці без відповідного техніко-економічного обґрунтування не може бути вирішено. ОСОБА_1 не було запропоновано перелік всіх вакантних посад. Також вказано на необхідність проведення з професійною спілкою консультацій з даного приводу.

Суд також вірно зазначив, що у повідомленні від 2 грудня 2022 року Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України» про відмову у наданні згоди на вилучення посади із штатного розпису, направленого виробничому підрозділу «Київська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», зазначено аналогічні обґрунтування та вказано, що 22 листопада 2022 року ОСОБА_1 погодилась на запропоновану їй посаду провідного бухгалтера філії «Центр оздоровлення та відпочинку».

Таким чином, суд вірно вказав, що у вищевказаних відмовах професійною спілкою чітко зазначені порушення зі сторони роботодавця з посиланням на нормативно-правове обґрунтування, а тому ОСОБА_1 звільнено з посади з порушенням вимог статей 42,43,252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Судом також вірно застосовані положення частини другої статті 5 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким передбачено, що в період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Враховуючи ту обставину, що на час звільнення позивачка продовжувала виконувати обов`язки голови первинної профспілкової організації Київської міської організації Всеукраїнської професійної спілки «Спілка залізничників України», на неї розповсюджуються гарантії, встановлені частиною четвертою статті 41 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та частиною четвертою статті 252 КЗпП України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивачки середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відповідно до положень частини другої статті 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Враховуючи характер спірних правовідносин, розгляд справи тривав понад один рік не з вини позивачки, відтак відсутні підстави для обмеження річним строком періоду, за який стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Та обставина, що після припинення трудових правовідносин з відповідачем ОСОБА_1 влаштувалася на іншу роботу та отримувала заробітну плату, жодним чином не впливає на вирішення судом питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 8 квітня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: