Справа № 127/798/23
Провадження № 22-ц/801/156/2024
№22-ц/801/308/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуСправа № 127/798/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

за участю сторін: представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/798/23 запозовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування домоволодінням, що знаходиться у спільній частковій власності,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 адвоката Слободянюка Валентина Валентиновича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року, які ухвалені суддею Дерновою В.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст рішення суду складено 23 жовтня 2023 року, повний текст додаткового рішення суду складено 30 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в :

В січні 2023 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування домоволодінням, що знаходиться у спільній частковій власності, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власницею частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 01 вересня 2022 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. за реєстровим № 2-702.

Вважає, що зайняті відповідачами приміщення зазначеного житлового будинку не відповідають розміру часток відповідачів у спільній частковій власності на цей об`єкт нерухомості. При цьому відповідачі відмовляються добровільно вирішити питання визначення порядку користування домоволодінням, що знаходиться у спільній частковій власності.

Таким чином, просила суд встановити наступний порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності: виділити у користування ОСОБА_3 , розташовані в житловому будинку коридор (літ. 2-1), площею 7,3 кв.м, кухню (літ. 2-2), площею 6,4 кв.м, кімнату (літ. 2-4) площею 15,3 кв.м, кімнату (літ. 2-5) площею 25 кв.м, кімнату (літ. 2-6) площею 14,8 кв.м, кімнату (літ. 1-4) площею 11,4 кв.м та веранду (літ. а (1) площею 2,7 кв.м, а всього виділити ОСОБА_3 площу будинку у розмірі 82,9 кв.м; іншу частину житлового будинку площею 87,1 кв.м виділити у користування відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності та з урахуванням їх інтересів; господарські будівлі та споруди - прибудову (літ. «А» (1), прибудову (літ. «а»), огорожу літ. («1-2»), погріб (літ. «ІІ»), убиральню (літ. «Д») та гараж (літ. В»), що знаходяться на території домоволодіння, - залишити у спільному користуванні співвласників; стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

16 жовтня 2023 року представниками відповідача ОСОБА_1 адвокатами Мишковською Т.М. та Ткачук В.В. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн.

Не погодившись із рішенням суду представник ОСОБА_3 адвокат Слободянюк В.В. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не було всебічно та об`єктивно досліджено обставини, що впливають на порядок володіння та користування приміщеннями для позивача. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування ОСОБА_3 приміщення: кімната 2-7 (площею 25 кв.м.), 2-3 (площею 6,8 кв.м.), 2-4 (площею 8,4 кв.м.), 1-4 (площею 11,4 кв.м.).

Крім того, представник ОСОБА_3 адвокат Слободянюк В.В. подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, оскільки вважає його незаконним, судом першої інстанції не було повністю та всебічно досліджено подані документи, розмір витрат на правничу допомогу адвоката є непропорційним. Просив скасувати додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року.

У відзивах на рішення суду та на додаткове рішення представник ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Крім того, просила стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000 грн (7000 грн + 3000 грн).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягаю до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення відповідають.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_3 є власником частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 01 вересня 2022 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. за реєстровим № 2-702.

У вказаному свідоцтві про право на спадщину за законом не конкретизовано житлові приміщення, з яких складається 1/2 частина спірного будинковолодіння.

Попереднім власником вказаної частки у спірному нерухомому майні був батько позивача ОСОБА_6 ОСОБА_7 (а.с.8 9), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідач ОСОБА_1 є власником 3/8 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування частки житлового будинку від 22 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим № 1204.

Як вбачається з п. 4 вказаного договору дарування, 3/8 частин будинковолодіння складаються з кімнат 2-1 площею 7,3 кв.м, 2-2 площею 6,4 кв.м, 2-3 площею 8 кв.м, 2-4 площею 6,8 кв.м, 2-6 площею 5,65 кв.м.

Попереднім власником вказаної частки у спірному нерухомому майні був ОСОБА_8 , а до нього - ОСОБА_9 .

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18 січня 2007 року у справі № 2-503/07 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про виділення спадкового майна в натурі було визнано за ОСОБА_9 право власності на 3/8 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , виділивши йому в володіння та користування майно, яке складається з кімнат 2-1 площею 7,3 кв.м, 2-2 площею 6,4 кв.м, 2-3 площею 8 кв.м, 2-4 площею 6,8 кв.м, 2-6 площею 5,65 кв.м. згідно варіанту № 1 висновку № 418 судової будівельно-технічної експертизи Подільського центру судових експертиз.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року у справі № 2-503/07 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18 січня 2007 року у справі № 2-503/07 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про виділення спадкового майна в натурі.

Відповідач ОСОБА_4 є власницею 1/16 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 21 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. за реєстровим № 1948.

Відповідач ОСОБА_5 є власником 1/16 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 21 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л.В. за реєстровим № 1948.

Попереднім власником 1/8 частки у спірному нерухомому майні був ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про придбання з прилюдних торгів від 03 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим № 3716 (а.с.83).

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Як встановлено судом, у свідоцтві про право на спадщину за законом, посвідченому 01 вересня 2022 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. за реєстровим № 2-702 не конкретизовано житлові приміщення, з яких складається 1/2 частина спірного будинковолодіння.

Згідно п. 4 Договору дарування частки житлового будинку від 22 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. за реєстровим № 1204, належні відповідачеві ОСОБА_1 3/8 частин будинковолодіння складаються, у тому числі, з кімнати 2-1 площею 7,3 кв.м та кімнати 2-2 площею 6,4 кв.м, разом з тим суд першої інстанції вірно встановив, що позивач ОСОБА_3 просить виділити їй у користування коридор (літ. 2-1), площею 7,3 кв.м, кухню (літ. 2-2), площею 6,4 кв.м, тобто аналогічні приміщення, які належать ОСОБА_1 .

Крім того, як вбачається з рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18 січня 2007 року у справі № 2-503/07 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про виділення спадкового майна в натурі було визнано за ОСОБА_9 право власності на 3/8 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , виділивши йому в володіння та користування майно, яке складається з кімнат 2-1 площею 7,3 кв.м, 2-2 площею 6,4 кв.м, 2-3 площею 8 кв.м, 2-4 площею 6,8 кв.м, 2-6 площею 5,65 кв.м. згідно варіанту № 1 висновку № 418 судової будівельно-технічної експертизи Подільського центру судових експертиз.

Отже, порядок користування даним будинковолодінням був встановлений ще попередніми власниками, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Зокрема, позивачем не заявлялось клопотань про призначення судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення можливих варіантів порядку користування спірним будинковолодінням з урахуванням належних співвласникам часток не заявлялося.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи ….(ст. 13 ч. 1 ЦПК України).

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Колегія суддів, з огляду на вимоги поданої представником ОСОБА_3 адвокатом Слободянюком В.В. апеляційної скарги вважає за потрібне наголосити, що в позовній заяві позивач просила встановити наступний порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній частковій власності: виділити у користування ОСОБА_3 , розташовані в житловому будинку коридор (літ. 2-1), площею 7,3 кв.м, кухню (літ. 2-2), площею 6,4 кв.м, кімнату (літ. 2-4) площею 15,3 кв.м, кімнату (літ. 2-5) площею 25 кв.м, кімнату (літ. 2-6) площею 14,8 кв.м, кімнату (літ. 1-4) площею 11,4 кв.м та веранду (літ. а (1) площею 2,7 кв.м, а всього виділити ОСОБА_3 площу будинку у розмірі 82,9 кв.м; іншу частину житлового будинку площею 87,1 кв.м виділити у користування відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності та з урахуванням їх інтересів; господарські будівлі та споруди - прибудову (літ. «А» (1), прибудову (літ. «а»), огорожу літ. («1-2»), погріб (літ. «ІІ»), убиральню (літ. «Д») та гараж (літ. В»), що знаходяться на території домоволодіння - залишити у спільному користуванні співвласників.

Проте, в апеляційній скарзі просить встановити порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування ОСОБА_3 приміщення: кімната 2-7 (площею 25 кв.м.), 2-3 (площею 6,8 кв.м.), 2-4 (площею 8,4 кв.м.), 1-4 (площею 11,4 кв.м.).

Таким чином, в суді апеляційної інстанції позивач змінює позовні вимоги і просить виділити їй в користування іншу частину будинковолодіння.

Разом з тим, згідно частини шостої статті 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо додаткового рішення

За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно з ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. 20 лютого 2023 року подала відзив на позовну заяву, в якому відповідно до п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України повідомила суд, що уже понесені та будуть понесені у майбутньому судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 20000 грн.

З вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

16 жовтня 2023 року представниками відповідача ОСОБА_1 адвокатами Мишковською Т.М. та Ткачук В.В. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

На підтвердження надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача подано до суду:

- договір про надання правничої допомоги № 30/23 від 06 лютого 2023 року, який укладений між адвокатами Мишковською Т.М., Калачик Н.М., Ткачук В.В. та Ломоносовою Н.М., предметом якого є представництво та захист інтересів в порядку та на умовах, визначених цим договором;

- додаток №30/23 до договору про надання правової допомоги від 06 лютого 2023 року про умови та порядок розрахунків, згідно якого, сторони домовились, що розмір плати (гонорару) за надання правової допомоги, складає 20000 грн. Оплата здійснюється шляхом сплати авансу 10000 грн в день укладення договору, та оплати залишку гонорару після виконання умов договору;

- опис виконаних робіт за договором №30/23 від 06 лютого 2023 року, в якому зазначено, що виконано наступні роботи: підготовка та подача відзиву - 4 год; підготовка та подача клопотання про витребування доказів - 1 год; підготовка та подача клопотання про відновлення провадження у справі 1 год; участь в судових засіданнях (орієнтовно) 2 год;

- квитанції від 06 лютого 2023 року та від 16 жовтня 2023 року про сплату за надання правничої допомоги по 10000 грн, а всього 20000 грн.

- надано докази надсилання позивачу ОСОБА_3 заяви про ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, заявником подано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зважаючи на те, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, з урахуванням доведеності понесених витрат на правничу допомогу, а також враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатами Мишковською Т.М. та Ткачук В.В. послуг ОСОБА_1 під час розгляду вказаної справи в суді та їх характер, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених, або тих які будуть понесені стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, а також співмірність із характером справи та її складністю і виконаною роботою, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вказаних витрат, зокрема, у розмірі 20000 грн.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, з поміж іншого, врегульовано Главою 52 «Поняття та умови договору» Цивільного кодексу України.

Чинними нормами закріплено принцип свободи договору, який дозволяє сторонам договору на власний розсуд визначати його умови (ст. 627 ЦК України) та встановлювати ціну (ч. 1 ст. 632 ЦК України) [5].

На принцип свободи договору про надання правової допомоги звертає увагу Верховний Суд. Зокрема, в пункті 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та пункті 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що: «…адвокатський гонорар визначається суто за домовленістю адвоката з клієнтом. Суд не може впливати на ці правовідносини.».

Велика Палата Верховного Суду в пункті 128 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 вказала, що: «Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.».

Позивач ОСОБА_3 , в тому числі і її адвокат Закопайло В.А. не подавали до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що не підлягають відшкодуванню витрати на професійну правничу допомогу, адже не відповідають принципам розумності, є не співмірними витраченому часу, складності справи, також не можуть бути прийняті апеляційним судом як підстава для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем ОСОБА_1 послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції, доказів завищення суми гонорару та в чому полягає не співмірність його розміру складності справи, позивачем не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційних скарг не містять доказів та посилань, що оскаржувані рішення суду та додаткове рішення суду є незаконними, та судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому вимоги апеляційних скарг є необґрунтованими та не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відзивах на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 адвокат Мишковська Т.М. просила стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000 грн (7000 грн у відзиві на рішення суду + 3000 грн у відзиві на додаткове рішення суду).

На підтвердження цих витрат надано:

1). Ордер на надання правничої (правової) допомоги від 13 грудня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мишковською Т.М.;

2). Додаткову угоду №1 до договору №30/23 про надання правничої допомоги від 12 грудня 2023 року, яка укладена між адвокатами Мишковською Т.М. та Ткачук В.В. Відповідно до п.2 сторони домовились, що за надання послуги з правової допомоги згідно п.1.1. (супроводження справи №127/798/23 в суді апеляційної інстанції) клієнт сплачує адвокатові плату у формі гонорару в сумі 7000 грн готівкою, шляхом сплати суми при підписанні даної додаткової угоди;

3). Квитанцію від 12 грудня 2023 року про сплату 7000 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 7000 грн, що відповідатиме критерію реальності, виваженості, справедливості та розумності їхнього розміру з складністю даної справи та виконаними адвокатом об`ємом роботи під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 адвоката Слободянюка Валентина Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 жовтня 2023 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в сумі 7000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 січня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Міхасішин І.В.

Стадник І.М.