Справа № 441/2111/23 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/2636/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Городоцької міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

30.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Просив суд встановити факт перебування на утриманні у ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свою заяву обґрунтовував тим, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , в якої двоє малолітніх дітей, яким він не є батьком, але утримує їх. Дружина не працює, всі троє дітей знаходяться виключно на його утриманні, в даний час він є військовослужбовцем.

Встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років необхідне йому для офіційного підтвердження в державних органах та органах місцевого самоврядування, в тому числі органах опіки та піклування з питань усиновлення дітей.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику у зв`язку з відсутністю доказів вжиття заходів досудового врегулювання.

Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_1 , просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт вважає висновок суду про те, що заявник не надав доказів щодо заходів досудового врегулювання спору безпідставним, оскільки пунктом 3 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2022 року №15-рп/2002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тобто, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Наголошує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 05 квітня 2021 року у справі №523/147/19 також дійшов висновку, що для встановлення фактів в порядку окремого провадження досудове врегулювання звернення до заінтересованої особи не є обов`язковим. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 05 листопада 2020 року у справі 521/21665/18.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.01.2024 року, є дата складення повного судового рішення - 02.02.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд, визначені частиною першою статті 315 ЦПК України.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався пунктом 7 частини четвертої статті 185 ЦПК України і виходив із того, що заявником не додано до заяви доказів досудового врегулювання спору, зокрема, відмови йому в державних органах чи в усиновленні дітей. Окрім того, суд вважав, що може бути порушено право батька малолітньої дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_7 .

Однак, повністю погодитись з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Основні положення досудового врегулювання спору визначено частиною першою статті 16 ЦПК України, а саме: сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Тобто, заходи досудового врегулювання спору у разі його наявності вживаються сторонами за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Проте суд першої інстанції, повертаючи заяву з тих підстав, що до неї не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом (п.7 ч.4 ст.185 ЦПК України), не зазначив в ухвалі закон, згідно з яким такі заходи є обов`язковими в даній справі, а також не з`ясував, чи вживаються такі заходи у справах окремого провадження.

Крім того, при постановленні ухвали про повернення заяви суд належним чином не перевірив, чи не пов`язується встановлення факту, щодо якого подано заяву в порядку окремого провадження, з наступним вирішенням спору про право, оскільки за правилом частини четвертої статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, встановленні статтею 318 ЦПК України, однак, судом не зазначено, чи відповідає заява вказаним вимогам.

Рішенням Конституційного Суду України у від 09.07.2002 року (справа №1-2/2002) визначено, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції визнає наведені в апеляційній скарзі доводи обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про повернення заяви передчасним.

Згідно з п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановивши, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 лютого 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич