1Справа № 335/6779/23 2/335/174/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,

представника позивача адвоката Бахмут М.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника адвоката Бахмут Михайла Сергійовича до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2023 року в провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_2 в особі представника адвоката Бахмут М.С. до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову вказано, що в провадженні СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві знаходилось кримінальне провадження № 0000026 від 04.03.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.

27.08.2021 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва винесено ухвалу про проведення обшук за місцем мешкання та в автомобілі «Тойота Королла», д.н.з. НОМЕР_1 , шо належить ОСОБА_2

02.09.2021 року в ході проведення обшуку у ОСОБА_2 був вилучений та поставлений на штрафний майданчик ГУНП в Запорізькій області, розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Космічна 40 належний позивачу автомобіль марки «Тойота Королла», д.н.з. НОМЕР_1 .

03.02.2023 року вказаний автомобіль на підставі ухвали Печерського районного суду було винесено рішення про повернення автомобіля власнику ОСОБА_2 . При огляді автомобілю було поверхнево встановлено, що в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак, двері автівки не зачинені, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю. У той же день представник позивача звернувся с заявою до ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину. Заява зареєстрована в журналі ЄО за № 1969, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було відмовлено. При цьому, 03.02.2023 року на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група та складала протокол огляду місця події, який в подальшому, з матеріалів досудової перевірки зник.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду від 07.06.2023 року зобов`язано відповідальних осіб ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР.

В подальшому під час огляду автомобілю на станції технічного обслуговування були виявлені й інші пошкодження, а саме: замок запалення не працює. Селекатор АКПП зламаний, акумулятор оригінальний відсутній.

Згідно звіту № 67 про оцінку транспортного засобу «Тойота Королла», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю складає 37727,03 грн.

Таким чином, позивачу було завдано збитків на зазначену суму внаслідок неналежного зберігання належного їй на праві власності автомобілю.

Окрім того, внаслідок вищезазначеного, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вказаний автомобіль був придбаний у кредит, за який сплачувались відсотки, однак, його пошкодження унеможливлювало його використання, був порушений звичайний спосіб життя позивача, вона не могла пересуватися на власному транспорті, вимушена була звертатись на станцію технічного обслуговування, в зв`язку з чим, була вимушена позичати гроші на його ремонт, що також потягло додаткові витрати.

Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює у сумі 100 000 гривень.

Що стосується вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 22000,00 грн., то вона також підлягає задоволенню, оскільки позивачем дана вимога була підтверджена наданими документами про оплату послуг та актом приймання-передачі виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 10.07.2023 року.

Також, для визначення розміру завданої шкоди, позивач зверталась до експерта автотоварознавця, за послуги якого вона сплатила 2000,00 грн.

Тому враховуючи викладені обставини, просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 :

- на відшкодування матеріальної шкоди 37727,03 грн.;

- на відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн.;

- на відшкодування судових витрат 24000,00 грн.; А всього на суму 161727,03 грн.

Ухвалою судді від 08.08.2023 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

23.08.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить у позові відмовити у повному обсязі, вказуючи, що ГУНП позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок протиправних дій посадових осіб ГУНП в Запорізькій області, позивач понесла реальні збитки.

ГУНП звертає увагу суду, що звіт оцінювача № 67 без дати не є експертним висновком, тому, на переконання відповідача цей звіт є недопустимим доказом, та він не може бути доказом, що доводить розмір матеріальної шкоди.

Позивач зазначає у позові, що підставою для відшкодування матеріальної шкоди є незаконна, на її думку, протиправна бездіяльність посадових осіб відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області щодо не збереження схоронності майна ОСОБА_2 при проведенні досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР під № 0000026 від 04.03.2021 року.

Разом з цим, відповідач вважає, що протиправність дій (бездіяльності) органу досудового розслідування є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Позивач зазначає, що їй завдано матеріальну шкоду внаслідок неправомірної дії (бездіяльності) ГУНП, що виразилася у відсутності у тимчасово вилученому майні позивача автомобілі марки Тойота Королла, д.н.з. НОМЕР_1 акумулятора (марка/модель, серійний номер не зазначено, родові ознаки речі, у розумінні ст. 184 ЦК України не зазначено) та дитячого автокрісла (родові ознаки речі, у розумінні ст. 184 ЦК України не зазначено), про що представником позивача зазначено у розписці від 03.02.2023 року.

Однак позивачем не надано рішень суду, що набрали законної сили, ухвалених за наслідками розгляду його заяви про скоєння правопорушення щодо крадіжки майна акумулятора та дитячого крісла, що було зареєстровано у відділі поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ЄО № 1969 від 03.02.2023 року, що свідчило б про протиправність дій ГУНП.

Звертає увагу на те, що автомобіль позивача ще з 02.09.2021 року перебував на штрафмайданчику.

Позивачем не надано доказів, що автомобіль було пошкоджено в часовому проміжку після того як його було вилучено 02.09.2021 року до моменту повернення представнику ОСОБА_3 співробітником ГУНП в Запорізькій області, а отже не доведено факт спричинення шкоди зазначеному майну під час його зберігання.

Крім того, позивачем не доведено, що на час тимчасового вилучення у неї автомобіля марки Тойота Королла, д.н.з. НОМЕР_1 , вона мала акумулятор та дитяче крісло, та який саме акумулятор та яке автокрісло дитяче.

У розписці представника позивача адвоката Бахмут М.С. від 03.02.2023 зазначено, що при отриманні ним 03.02.2023 року автомобіля при візуальному огляді він виявив відсутність акумулятора та дитячого крісла, без зазначення їх родових ознак.

Позивачем не надано докази, які б свідчили про те, що уповноваженими особами ГУНП в Запорізькій області під час передачі 03.02.2023 року представнику позивача, складався передбачений Порядком Акт та Протокол огляду, що фіксували відсутність акумулятора та дитячого авто крісла.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок протиправних дій посадових осіб ГУНП в Запорізькій області, позивач понесла реальні збитки.

Позивачем не доведено протиправність (незаконність) дій ГУНП в Запорізькій області щодо незабезпечення слідчим схоронності тимчасово вилученого майна, що встановлена судом на час розгляду даної справи, за наявними у справі доказами.

Таким чином, відповідач вважає, що правові підстави для застосування норм статтей 1173, 1174 ЦК України та відшкодування майнової шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 року санкціоновано проведення обшуку у автомобілі марки Тойота Королла, д.н.з. НОМЕР_1 . 02.09.2021 року автомобіль марки Тойота Королла, д.н.з. НОМЕР_1 вилучений та постановлений на зберігання на штраф майданчик ГУНП за адресою: вул. Космічна, 140, м. Запоріжжя.

Постановою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва дозволено повернути позивачу автомобіль марки Тойота Королла, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позивач зазначає у позові, що 03.02.2023 року нею візуально було виявлено відсутність акумулятора та дитячого авто крісла, однак позивачем не доведено належними доказами того, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб ГУНП в Запорізькій області їй завдано матеріальної шкоди.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2023 року зобов`язано відповідальних осіб ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості викладені у заяві адвоката Бахмут М.С. до ЄРДР.

Повноваження по здійсненню судового контролю за законністю та обґрунтованістю процесуальних дій і рішень органів досудового розслідування, інших учасників процесу, дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні Кримінальним процесуальним кодексом України покладено на слідчих суддів і не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

ГУНП вважає, що набрання законної сили рішення суду, ухваленого за наслідками розгляду заяви представника позивача про скоєння кримінального правопорушення щодо крадіжки майна акумулятора та дитячого автокрісла, що було зареєстровано у відділі поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ЄО № 1969 від 03.02.2023 року, твердження позивача про протиправність дій ГУНП є безпідставними та відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідач звертає увагу, що позивачем не надано взагалі ніяких доказів наявності моральної шкоди, не доведено які моральні страждання позивач зазнала внаслідок дій поліцейських тощо. будь-яких підтверджень «порушення звичайного способу життя», які завдали моральної шкоди позивачу в розмірі 100000,00 грн. до матеріалів справи не надано, що виключає можливість здійснити таку оцінку судом. Моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. позивач обґрунтовує «порушенням звичайного способу життя через не можливість використання автомобіля», тим, що «вона зверталася на станцію технічного обслуговування, змушена була позичати гроші на ремонт». Жодних доказів, у розумінні ст.ст. 76 ЦПК України позивачем на доведення моральної шкоди до матеріалів справи не долучено. З яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди її представник у позовній заяві не зазначив. При цьому вказує, що суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зокрема, матеріали справи не містять належного і допустимого доказу на обґрунтування того, що внаслідок тимчасово вилучення автомобіля, в рамках кримінального провадження № 0000026, відбулось «порушення звичайного способу життя», чи кардинальні чи суттєві зміни в перебігу життєвих подій, було спричинено тривалий психологічний дискомфорт чи штучне обмеження у плануванні можливостей. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Крім того, представником позивача не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження реальності понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 22000,00 грн.

Надані представником позивача докази свідчать лише про те, що адвокатські послуги мали бути надані (згідно із договором про надання правничої допомоги № 11 від 01.02.2023 рок у, укладений з адвокатом Бахмуто М.С. та Переліком та вартістю послуг за договором від 01.02.2023 року), а також які послуги адвоката надані згідно із Актом № 1 від 10.07.2023 року за договором від 01.02.2023 року на суму 22000,00 грн.

Крім того, п. 5.2. договору про надання правничої допомоги № 11 від 01.02.2023 року передбачено, що оплата послуг адвоката здійснюється як безготівковій або готівкою, протягом 10 днів з моменту набрання законної сили рішення по справі. Отже, сторони передбачили умови щодо порядку розрахунків.

Натомість, у зв`язку з тим, що позивачем не надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту дійсно понесених витрат на правову допомогу, зокрема, квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків, посвідчень про відрядження тощо, неможливо встановити факт сплати позивачем гонорару за правову допомогу та спричинення цим матеріальної шкоди.

Таким чином, ненадання позивачем у справі належних і достатніх доказів на підтвердження доводів позовної заяви у цій частині, є підставою для відмови в їх задоволенні.

15.03.2024 року через «Електронний суд» на адресу суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав та мотивів викладених у позові.

Представник відповідача ГУНП в Запорізькій області заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиву на позовну заяву та додаткових поясненнях до відзиву на позовну заяву.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

У провадженні СВ Печерського УП ГУНП в м. Києві перебувало кримінальне провадження № 0000026 від 04.03.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного м. Києва суду № 757/45524/21-к від 28.08.2021 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля Тойота Королла, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , з метою виявлення та вилучення автомобіля, а також комп`ютерної техніки, переносних носіїв інформації, носії електронної інформації (флеш-карти будь-якого формату, USB носії, носії на жорстких магнітних дисках (HDD), носії на твердотільних дисках (SSD), мобільних телефонів, сім-карток стільникового зв`язку, банківських карток, оригінали та копії документів, які підтверджують права отримання послуг до мережі Інтернет, особистих записів, чернеток та документів на яких міститься інформація щодо протиправних дій чи відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення; грошових коштів здобутих злочинним шляхом, знарядь вчинення кримінального правопорушення, інших предметів і документів, які мають значення для встановлення істини та можуть мати значення в даному кримінальному провадженні.

02.09.2021 слідчим ГСУ НПУ на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 року по справі № 757/45524/21-к проведено обшук автомобіля «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 року по справі № 757/45586/21-к проведено обшук автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час якого, виявлено та вилучено, автомобіль «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108575800) який в подальшому був поставлений на штрафний майданчик ГУНП в Запорізькій області, розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Космічна 40.

03.02.2023 року вказаний автомобіль на підставі ухвали Печерського районного суду повернутийвласнику ОСОБА_2 . При огляді автомобілю було поверхнево встановлено, що в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак, двері автівки не зачинені, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю. У той же день представник позивача звернувся с заявою до ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину. Заява зареєстрована в журналі ЄО за № 1969, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було. При цьому, 03.02.2023 року на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група та складала протокол огляду місця події, який в подальшому, з матеріалів досудової перевірки зник.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду від 07.06.2023 року зобов`язано відповідальних осіб ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР.

В подальшому під час огляду автомобілю на станції технічного обслуговування стороною позивача були виявлені й інші пошкодження, а саме: замок запалення не працює. Селекатор АКПП зламаний, акумулятор оригінальний відсутній.

Згідно звіту № 67 про оцінку транспортного засобу «Тойота Королла», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю складає 37727,03 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. (ч.ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України).

За правилами встановленими ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистім немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Вищенаведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 02 грудня 2020 року справа № 303/1776/19 (провадження №61- 3440св20) від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-3002св18) та постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61- 11184св18),у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа № 920/715/17.

Відповідно до загальних правил, визначених ч. 1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.

Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа № 920/715/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України, після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 затверджено порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок).

У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

В той же час, в Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України та Державної судової адміністрації від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125, а саме в пункті 19 закріплені положення щодо зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов`язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу.

Отже, обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та повернути особі, у якої воно було вилучено, прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що саме на відповідача - Головного управління Національної поліції в Запорізької області законодавством покладено обов`язок щодо забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна та передання його власнику в разі прийняття уповноваженим органом рішення про повернення майна власнику.

Натомість, відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області після одержання тимчасово вилученого майна речового доказу автомобіля, що належить позивачу по справі та розміщення його на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 140 не було забезпечено його належної схоронності та зберігання та в подальшому повернуто власнику у пошкодженому стані замку, сирени, відсутності акумулятора та номерного знаку, з огляду на що, його дії перебувають в безпосередньому причинному зв`язку із шкодою заподіяною позивачу неналежним зберіганням належного йому транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, учасниками справи не оспорюється, що 02.09.2021 року слідчим ГСУ НПУ на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 по справі № 757/45524/21-к проведено обшук автомобіля «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2021 по справі № 757/45586/21-к проведено обшук автомобіля «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час якого, виявлено та вилучено, автомобіль «MAZDA CX-9» 2019 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль «Toyota Corolla», реєстраційний номер НОМЕР_1 . (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108575800) який в подальшому був поставлений на штрафний майданчик ГУНП в Запорізькій області, розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Космічна 40.

03.02.2023 року вказаний автомобіль на підставі ухвали Печерського районного суду повернутий власнику ОСОБА_2 . При огляді автомобілю було поверхнево встановлено, що в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак, двері автівки не зачинені, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю. У той же день представник позивача звернувся с заявою до ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину. Заява зареєстрована в журналі ЄО за № 1969, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було. При цьому, 03.02.2023 року на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група та складала протокол огляду місця події, який в подальшому, з матеріалів досудової перевірки зник, і ці обставини не оспорюються учасниками справи.

Відповідачем суду не надано розписки, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу та документ про технічний стан транспортного засобу при передачі автомобіля позивача на штрафний майданчик, складання якого передбачено п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду.

При цьому, під час отримання автомобілю, представником позивача виявлено, що співробітниками поліції не було вжито жодних заходів для збереження цілісності належного позивачу автомобіля, що підтверджено висновком дослідження, фототаблицею до нього, і поясненнями представника позивача під час отримання автомобіля на штрафмайданчику.

При огляді автомобілю було поверхнево встановлено, що в автомобілі відсутній акумулятор та державний номерний знак, двері автівки не зачинені, про що було вказано у розписці про отримання автомобілю. У той же день представник позивача звернувся с заявою до ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про скоєння злочину. Заява зареєстрована в журналі ЄО за № 1969, однак, у внесенні відомостей до ЄРДР було. При цьому, 03.02.2023 року на штрафний майданчик за вищевказаною адресою виїжджала слідча оперативна група та складала протокол огляду місця події, який в подальшому, з матеріалів досудової перевірки зник.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду від 07.06.2023 року зобов`язано відповідальних осіб ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР.

В подальшому під час огляду автомобілю на станції технічного обслуговування стороною позивача були виявлені й інші пошкодження, а саме: замок запалення не працює. Селекатор АКПП зламаний, акумулятор оригінальний відсутній.

Згідно звіту № 67 про оцінку транспортного засобу «Тойота Королла», д.н.з. НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю складає 37727,03 грн.

Отже у результаті неналежного зберігання транспортного засобу вилученого у ОСОБА_2 їй спричинено матеріальної шкоди у розмірі 37727,03 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Також підлягає стягненню і збитки, які документально підтверджені і понесені позивачем на проведення відповідного дослідження у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем надано суду висновки автотоварознавчого дослідження та копії сертифікатів та свідоцтв, які надають спеціалісту - автотоварозавцю, оцінювачу ОСОБА_4 право проводити відповідні дослідження та складати відповідні висновки.

Також, дослідивши наданий позивачем звіт про оцінку майна, суд дійшов висновку, що він відповідає вимогам закону та є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, тому суд вважає, що розмір заподіяної матеріальної шкоди, що зазначений у висновку, є дійсним, узгоджується із іншими доказами у справі, і сума збитку, яка вказана у даному висновку, підлягає стягненню на користь позивача.

Разом із тим, не погоджуючись із розміром визначеної позивачем матеріальної шкоди, відповідач не спростував правильність розрахунку за кошторисом та при розгляді справи не заявив клопотання про призначення судової експертизи з цього питання, як і не надав суду інших висновків експертів щодо іншого розміру збитку, належними і допустимими доказами надані позивачем висновки автотоварознавчого дослідження не спростовував, а тому суд вважає, що позивачем наданий належний письмовий доказ в підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди і вважає встановленим даний розмір матеріальної шкоди, завданої зберіганням автомобіля позивача у неналежних умовах.

Враховуючи, що позивачу було завдано матеріальної шкоди не діями або бездіяльністю, що перелічені в ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а з інших підстав, то така шкода відшкодовується на загальних підставах, з урахуванням правил, що встановлені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями, бездіяльністю і заподіяною шкодою, доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, а тому з огляду на наведене, суд вважає що позивачем доведені зазначені вище умови, про що зазначено вище.

Посилання відповідача на необхідності доводити позивачем факт спричинення шкоди саме ГУНП є необґрунтованим. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суд від 28 жовтня 2019 року по справі № 554/1583/16-ц та Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51 гс 14.

Інші доводи відзивів не спростовують встановленого факту завдання матеріальної шкоди позивачу та не виключають притягнення до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктами 2, 3 частини 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Згідно з частинами 3, 4 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України, визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилами встановленими частиною 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади сформовані Верховним Судом в постанові від 10.04.2019 року по справі № 464/3789/17. У вказаній постанові Верховним Судом зроблено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди, зокрема й моральної за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. В силу ст. 1173 ЦК шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу держвлади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року по справі № 560/798/16-а.

Верховний Суд в постанові від 24.03.2020 року по справі № 818/607/17 зробив правовий висновок, відповідно до якого психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в результаті протиправної бездіяльності відповідача - Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо належного зберігання належного позивачу автомобіля, останньому було завдано моральної шкоди, що проявилася в його душевних переживаннях та необхідності зміни способу життя через докладання додаткових зусиль по відновленню своїх порушених прав.

Разом із тим, суд не може погодитися з заявленим позивачем розміром відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн.

Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 рлоку з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивача, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути у відшкодування моральної шкоди на користь позивача 4000,00 грн., оскільки саме такий розмір відшкодування з урахуванням всіх обставин справи, буде відповідати на думку суду, принципам достатності, розумності та справедливості, які необхідно стягнути з держави на користь позивача відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України.

Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21).

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що установивши, що шкода завдана позивачу у зв`язку бездіяльністю органу який є зберігачем майна ГУНП в Запорізькій області, зокрема, який зазначений у справі відповідачем, суд виходить з того, що відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через цей органи.

Часткового задовольняючи позов, суд не виходить за межі позовних вимог, а застосовує спосіб поновлення порушеного права позивача, який передбачений законом та відповідає змісту права, за захистом якого останній звернувся до суду. Суд не змінює ні підстав позову, ні змісту позовних вимог.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Щодо вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 22000 грн., то судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу суду надано такі докази: договір № 12 про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2023 року укладеним між Адвокатом Бахмут М.С. та ОСОБА_2 . Відповідно до пункту 5.1. розмір гонорар ару Адвокату, а також умови і порядок його сплати визначаються у додатках до цього Договору. Пунктом 5.2. Договору встановлено, що витрати понесені Адвокатом при виконанні доручень Клієнта, підтверджуються відповідними первинними документами (видатковими документами, актами, чеками, квитанціями, квитками тощо) і підлягають відшкодуванню Клієнтом у визначенні адвокатом строк і порядку. Сторони за договором узгодили, що оплата послуг здійснюється як безготівковий переказ або готівкою, протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішеннями по справі. До позовної заяви також долучені додаток № 1 до Договору № 12 від 01.02.2023 року «Перелік та вартість послуг за договором» від 01.02.2023 року та Акт виконаних послуг від 10.07.2023 року за Договором № 12 від 01.02.2023 року.

Розрахунок вартості правової допомоги, наданої відповідачу у даній цивільній справі, за змістом якого наведено детальний опис наданих послуг, а саме: надання правової допомоги на суму 22000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частин 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин суд зазначає, що ця справа згідно з положеннями статей 4, 19, 274 ЦПК України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження. Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними тож ця сума не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт а заявлена до відшкодування сума витрат на їх підготовку у розмірі 22000 грн. є значно завищеною.

Таким чином, на підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, задоволення позовних вимог частково, наявності клопотання відповідача, суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути на користь позивача понесені судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді в сумі 5000,00 грн.

За правилами Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Казначейства, яке є центральним органом виконавчої влади.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію». Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001року, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України. Реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (Положення про Державну казначейську службу України п.п. 5 п. 4).

Таким чином, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення вищезазначених коштів з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

З огляду на наведене, позов ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.2,4, 12, 13, 81, 89, 137,141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальних збитків 37727,03 грн., у відшкодування моральної шкоди 4000 грн., судові витрати: 2000 грн. за послуги експерта автотоварознаця, 5000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.О. Макаров