Номер провадження: 22-ц/813/3436/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою адвоката Судакова Валерія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 , Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та вселення,

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 , за участю третьої особи Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та вселення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 липня 2014 року ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу відчужив належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_9 . 22.08.2014 року ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу відчужила вищевказану квартиру ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ), проте на думку позивача вона та її діти мають право користування вказаним житлом, оскільки іншого житла вони не мають (т. 1, а.с. 1-26).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 01 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання права користування житловим приміщенням та вселення вирішено відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ) судові витрати у розмірі по 9 000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок з кожного (т. 2, а.с. 45-55).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Судаков Валерій Валерійович в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що при ухваленні рішення судом було порушено норми матеріального права, а саме, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав, що неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані в спірній квартирі після придбання її відповідачем та без його на те згоди. Однак вказані висновки суду не підкріплюються жодними нормами чинного законодавства, а отже є необґрунтованими. Разом з тим, висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають дійсним обставинам справи, так як зазначено, що інтереси відповідача ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 , переважають інтереси ОСОБА_11 , оскільки остання забезпечена іншим житловим приміщенням. Проте докази на підтвердження цього факту відсутні. До того ж, під час розгляду справи судом не застосовано правові висновки Верховного суду у подібних правовідносинах щодо порушення прав дітей (т. 2, а.с. 63-76).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.01.2024 року було відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 76-78) та ухвалою від 199.02.2024 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 88).

16.04.2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 ( ОСОБА_12 на апеляційну скаргу, зазначаючи в свою чергу безпосередньо про відсутність підстав позову, оскільки позов про визнання права користування житловим приміщенням та вселення містить підстави, які вже були предметом розгляду у справі № 522/16656/19 та щодо яких винесено рішення суду, яке набрало законної сили. При цьому, стверджує, що непогодження особи, яка подала апеляційну скаргу з встановленому у вказаному рішенні суду першої інстанції обставинами, жодним чином не дають підстави для скасування оскаржуваного рішення Приморського районного суду м. Одеса від 01.11.2023 року з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права. Окрім наведеного, представник ОСОБА_3 (Еркана) також заперечує щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, з огляду на їх не співмірність з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робі.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні в режимі відеконференції представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. До матеріалів справи було приєднано відзив на апеляційну скаргу. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, розгляду з його відсутності або є участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не є і не були членами сім`ї власника спірної квартири, будь-якої домовленості між сторонами щодо користування позивачами спірною квартирою також не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідним вказати на таке.

Предметом судового розгляду було наявність права користування спірним житлом, на які були заявлені позовні вимоги, обґрунтовані тим, що мати дітей ОСОБА_1 , не має у власності будь-якої нерухомості, батько дітей - ОСОБА_2 , за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має у власності тільки спірну квартиру. Позивачі посилаються на те, що з метою захисту прав малолітніх дітей вони не втратили право користування спірною квартою, що, як на думку позивачів, є підставою для визнання за ними права користування даною квартирою (т. 1, а.с. 3-4).

Апеляційний суд зауважує, що дані щодо наявності зареєстрованого права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні. Позовна заява складена на 5 аркушах включає описову частину спорів, які були між сторонами (т.1, а.с. 1-3), посилання на незабезпеченість мати дітей житлом та відсутність у батька дітей квартири, крім спірної, та містить посилання на правові висновки ВС з цитуванням практики Європейського суду (без прив`язки до конкретних обставин цієї справи),при цьому включає лише остаточну вимогу про те, що оскільки малолітні не втратили права користування спірною квартирою, то це є підставою для визнання за ними такого права та права вселення у спірну квартиру (т. 1, а.с. 4 оборот). Підстави та обставини за яких малолітні, на думку позивача, набули права користування спірним житлом в позові не наведені, та в подальшому не уточнювались. Виключенням слід визнати, факт реєстрації дітей в спірній квартирі, яка в подальшому була скасована за заявою власника.

Між тим з матеріалів справи вбачається, що питання правового режиму майна та прав на нього вже було предметом розгляду та щодо нього були зроблені відповідні висновки, що мають юридичне значення для розгляду цієї справи.

Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2023 року по справі № 522/16656/19-ц касаційну скаргу ОСОБА_11 , подану представником ОСОБА_13 , постановою залишив без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року залишив без змін. Саме в межах цього провадження було підтверджено висновок апеляційного суду, що посилання ОСОБА_11 на те, що вона має право користуватись спірною квартирою як член сім`ї колишнього власника житла ОСОБА_8 не відповідають сутності правовідносин, оскільки її права мали похідний характер від прав власника, який в свою чергу розпорядився своїм майном та припинив всі права щодо нього, розпрядившись ним (наприклад, т.1, а.с. 20 оборот). З врахуванням того, що реєстрація дітей позивачів-малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була проведена під час вищевказаного судового спору та існувала з 04.02.2017 року до 17.01.2023 року, а в подальшому була скасована власником квартири ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ), що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № Б3-6823-ф/л від 17.01.2023 року (т.1, а.с. 114). Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що будь-які підстави для визнання права користування квартирою у малолітніх собі відсутні. При цьому апеляційний суд зауважує, що згідно зі ст. 176 СК України на батьків покладається обов`язок передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, при цьому її зміст фактично зводиться до відтворення відповідної процесуальної позиції сторони позивача в суді першої інстанції, оцінка якої правильно було зроблено судом першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вище встановлені обставини справи, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відмовляє в задоволенні апеляційної скарги.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Судакова Валерія Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

Повний текс постанови складений 01 травня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.