Справа № 136/407/24
Провадження № 22-ц/801/1049/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 рокуСправа № 136/407/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №136/407/24 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 28 березня 2024 року про зупинення провадження,яку постановив суддя Кривенко Д.Т.у Липовецькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 28 березня 2024 року,

в с т а н о в и в :

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 28 березня 2024 року зупинено провадження у справі та призначено шестимісячний строк на примирення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановлену з порушенням норм процесуального права. Просила ухвалу суду про зупинення провадження скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Зупиняючи провадження у справі та надаючи строк для примирення терміном шість місяців, суд першої інстанції посилався на те, що один з подружжя не бажає розривати шлюб, а також те що в них є спільна малолітня дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя року», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Частиною 7 ст. 240 ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 253 ЦПК України у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 251 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду.

Отже, якщо у справі про розірвання шлюбу суд дійде висновку про необхідність надання подружжю строку для примирення, який не може перевищувати шести місяців, суд відповідно до імперативної вказівки п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зобов`язаний зупинити провадження у справі на цей строк.

Враховуючи те, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, подружжя має малолітнього сина, причини, зазначені в позовній заяві позивачем, не дають підстав уважати, що примирення між подружжям неможливо, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про надання терміну для примирення тривалістю 6 місяців та зупинення у зв`язку з чим провадження у справі, що є обов`язком суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Колегія суддів наголошує, що надання судом строку для примирення подружжя не суперечить моральним засадам суспільства, не є примушуванням сторін до спільного проживання, втручанням у їх приватне життя, порушенням норм моралі, конституційних прав позивача та принципу добровільності шлюбу, а спрямоване виключно на збереження сімейних відносин, як це передбачено вище зазначеними нормами законодавства. Після його закінчення, якщо примирення не відбудеться, суд вирішуватиме справу по суті заявленого позову. Незгода з цим позивача, про яку вона вказує в апеляційній скарзі за наявності клопотання іншого з подружжя, яка бажає примирення, не є перешкодою для вжиття судом заходів щодо примирення сторін.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення підстав для примирення, яке позивач вважає неможливим, колегія суддів відхиляє, враховуючи, що при вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі, суд першої інстанції дотримався положень п.4 ч.1 статті 251 ЦПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду про зупинення провадження у справі не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv.UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 28 березня 2024 року про зупинення провадження залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.