№ 536/1064/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Кременчук

Суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Река А.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

Встановив:

В провадження судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Реки А.С. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, вважаю, що позов не відповідає таким вимогам та підлягає залишенню без руху, враховуючи наступне.

Так, згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Частиною 9 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до матеріалів позовної заяви, позивачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №549389 від 18 квітня 2024 року вбачається, що відомості щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 відсутні.

З листа Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №5208/01-27 від 22 квітня 2024 року вбачається, що відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у межах Автозаводського району міста Кременчука відсутні.

Матеріали справи не містять посилання на докази на підтвердження того, що малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні позивачки або посилання на докази щодо того, що за станом здоров`я чи з інших поважних причин позивачка позбавлена можливості виїхати до місця проживання відповідача, або відомостей про наявність домовленості щодо розгляду цивільної справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з подружжя.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 або його останнє відоме зареєстроване місце перебування чи місце постійного його заняття (роботи) знаходиться у межах підсудності Кременчуцького районного суду Полтавської області.

Таким чином, за відсутності вищевказаних відомостей суд позбавлений можливості визначити підсудність позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Також, представник позивача адвокат Міщенко О.В. у позовній заяві клопоче про звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки ОСОБА_1 є безробітною, та здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, а єдиним джерелом її доходу та засобів для існування державна є соціальна допомога особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю, яку вона отримує на доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підтвердження зазначених обставин представником позивача до матеріалів справи долучено довідку № 03/545 від 09.04.2024, видану Управлінням соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, із якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Розглядаючи клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Правова позиція щодо необхідності підтвердження незадовільного майнового стану була викладена в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 у справі №904/9117/17, в якій Верховний Суд вказав на те, що єдиною підставою для вчинення судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Представник позивача на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору посилається на скрутне матеріальне становище позивача, при цьому позивачем та її представником не надано доказів на підтвердження розміру річного доходу позивача , з урахуванням якого суд може вирішити питання про звільнення особи від сплати судового збору, а також доказів відсутності іншого доходу.

При цьому, суд наголошує, що згідно правозастосовної практики Верховного Суду, викладеній в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 363/68/18, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» закріплює дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Його реалізація не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться у безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів обставин щодо того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому чинним законодавством розмірі. З метою недопущення зловживання процесуальними правами суд має враховувати: предмет спору, наявність у особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, рахунків у банківських та інших фінансових установах та можливість розпорядження ними, вік особи та її працездатність, склад сім`ї та наявність утриманців тощо.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони, для чого заявнику необхідно надати докази на підтвердження підстав для відстрочення/звільнення від сплати судового збору, серед яких можуть бути довідки про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Указане ґрунтується на такій конституційній засаді судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України) та узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що наведені представником позивачем обставини не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки відсутні докази, які б містили підтвердження того, що майновий стан ОСОБА_1 на день звернення з позовною заявою перешкоджає сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Таким чином, для усунення зазначених недоліків, позивач ОСОБА_1 повинна зазначити у своїй заяві підстави для розгляду справи Кременчуцьким районним судом Полтавської області у відповідності до вимог статей 27, 28 ЦПК України, та сплатити судовий збір або надати документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позову без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 175, 177, 185, 294, 258-261 ЦПК України,

Постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачу та її представнику строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про прийняте рішення повідомити позивача та її представника, надіславши їм копію ухвали для відома і виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяА. С. Река