Номер провадження: 22-ц/813/3060/24
Справа № 495/4295/23
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2023 року, ухвалене Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у складі судді Боярського О.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та просила суд визначити їй додатковий строк в три місяці з моменту набрання законної сили рішення для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом в нотаріальну контору після смерті своєї бабусі - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги позову обґрунтувала тим, що відповідно до заповіту від 26 серпня 2016 року бабуся заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіла ОСОБА_4 належну їй частку житлового будинку по АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т. Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1357.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1056, вчинений Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області.

На момент смерті ОСОБА_3 вищевказаний заповіт не був скасований або змінений. Протягом часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивачка не відмовлялась від спадщини, так само вона не знала про його складання та про наявність певних прав щодо майна померлої через наступні обставини.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, президентом України постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в наступному було продовжено та який триває і на сьогоднішній день.

Позивачка разом з дітьми покинула територію України, виїхавши до Республіки Польща, де знайшла тимчасовий притулок для себе і своїх дітей.

Перший рік її перебування в Республіці Польща були пов`язані із високим рівнем хвилюванням за близьких, зокрема хвору матір та знайомих.

В листопаді 2022 року матір позивачки померла та через відсутність у позивачки закордонного паспорту вона не змогла відразу повернутись до України.

Лише в липні 2023 року позивачка повернулась до України. Під час перебування в домівці своєї матері та пошуку документів необхідних для оформлення своїх спадкових прав після її смерті, серед іншого, позивачкою був знайдений заповіт ОСОБА_3 від 26 серпня 2016 року.

Саме за таких обставин позивачці стало відомо про існування заповіту від її бабусі, який був знайдений позивачкою лише через рік після її смерті. Після чого позивачка звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини за заповітом, однак їй було відмовлено через пропуск строків для прийняття спадщини.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачкою не було долучено правовстановлюючих документів та технічного паспорту на спадкове майно, а саме - на частку житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, зазначає, що сам факт проживання позивачкою за кордоном, не свідчить про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для звернення до нотаріуса з заявою про вступ в спадщину. Твердження позивачки про те, що вона дізналась про заповіт під час перебування в домівці своєї матері, не відповідає дійсності, оскільки відповідач зазначає, що позивачка без його дозволу не могла зайти в будинок, таким чином відсутні докази перебування вказаного заповіту в будинку АДРЕСА_1 .

Вважає, що позивачкою був пропущений строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті померлої безпідставно.

З урахуванням вищезазначеного просив суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до нього про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 24-25).

Рішенням Білгород -Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк в три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунотованим, просить скасувати рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2023 року та закрити провадження у справі.

Доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_2 не є учасником спадкових відносин щодо заповідача ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не є власником будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , який є предметом заповіту, складеного спадкодавцем на користь позивачки. Померла ОСОБА_3 була матір`ю ОСОБА_5 дружини відповідача та матері позивачки, і була власником будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. У відповідача з ОСОБА_5 народилася дочка ОСОБА_6 (нині - ОСОБА_7 ), на яку померла ОСОБА_3 , яка була власницею житлового будинку по АДРЕСА_1 , та її бабусею, склала заповіт від 26 серпня 2016 року на онуку ОСОБА_8 (прізвище від першого шлюбу).

Після смерті дружини відповідача ОСОБА_5 відповідач прийняв спадщину, звернувшись до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області.

Отже, відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем за позовом ОСОБА_1 , а тому пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2021року у справі № 569/12599/18. Також у постанові ВС від 11 лютого 2019 року у справі № 460/2967/15-ц зазначено, що пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. А у даному випадку позивач не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини).

Скаржник вважає, що позивачкою був пропущений строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті померлої бабусі безпідставно; не було позивачкою долучено правовстановлюючих документів та технічного паспорту на спадкове майно; не надано доказів про відсутність у позивачки закордонного паспорта у листопаді 2020 року, через що вона не змогла відразу повернутися до України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 підтримав доводи своєї апеляційної скарги.

Представник позивачки адвокат Садовський В.Є. апеляційну скаргу не визнав.

Згодом після оголошеної судом перерви для витребування копії спадкової справи та відомостей з Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб , що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким по справі не оспорюється, що згідно актового запису № 1056, складеного Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 27 серпня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що вказаним відділом 27 серпня 2021 року видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

Факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як між онукою та бабою підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серії НОМЕР_3 від 19 серпня 1981 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу заявниці серії НОМЕР_4 від 01 березня 2011 року, свідоцтвом про шлюб заявниці серії НОМЕР_5 від 06 квітня 2018 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 11 грудня 1954 року серії НОМЕР_6 , свідоцтвом про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , 1954 року народження, яка змінила прізвище на на ОСОБА_11 від 10 січня 1980 року серії НОМЕР_7 .

Відповідно до заповіту від 26 серпня 2016 року, баба заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_4 належну їй частку житлового будинку по

АДРЕСА_1 посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т. Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1357.

На момент смерті ОСОБА_3 вищевказаний заповіт не був скасований або змінений.

Протягом часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивачка не відмовлялась від спадщини.

12 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса державного нотаріуса Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Саданова О. з заявою про прийняття спадщини, який повідомив позивачці, що нею був пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, виходив із того, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій у країні; та територіальну віддаленість, оскільки позивачка разом з своєю родиною перебувала у Республіці Польща, що підтверджується «Направленням на місця проживання (перебування) виданого 03 березня 2022 року державними органами Республіки Польща, а також на знаходженні у позивачки на її утримані хворої матері ОСОБА_5 , яка мала діагноз інфаркт головного мозку та гіпертонічну хворобу серця, яка залишилась в України та через хворобу потребувала постійного медичного догляду, що викликало у позивачки необхідності витрачення більшого часу та зусиль для отримання коштів на лікування матері.

Таким чином, вказані події на думку суду були непередбачуваними для спадкоємиці та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини.

Переглядаючи вказане рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (див. постанови Верховного Суду від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22, від 09 жовтня 2023 року у справі № 671/208/22).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивачка ОСОБА_1 посилалась зокрема на вимушене тимчасове переселення її разом із свома двома неповнолітніми дітьми до Республіки Польща у зв`язку з військовою агресією росії проти України, вказуючи, що про наявність складеного на її ім`я бабусею заповіту дізналася після повернення до України у 2023 році під час перебування у будинку матері та пошуку документів, необхідних для оформлення спадщини після смерті матері, тобто після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини після ясмерті бабусі. При цьому про наявність заповіту її ніхто не повідомляв.

На підтвердження факту свого вимушеного переміщення з місця постійного проживання позивачка надає Направленні до місця перебування (проживання) від 03 березня 2022 року (дата перетину кордону із Польщею 02 березня 2022 року) (а.с. 3).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час заведення спадкової справи) нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Підпунктом 2.1. пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 (далі - Порядок) (тут і далі в редакції на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ), передбачено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Згідно з підпунктом 2.2 пункту 2 глави 9 розділу ІІ Порядку перед вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна нотаріус вчиняє низку дій, які забезпечують повну охорону цього майна, зокрема, повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до підпунктів 2.2 пункту 2 та 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17, які в подальшому підтримані Верховним Судом у постановах від 26 липня 2021 року у справі 405/7058/19, від 22 грудня 2021 року у справі № 703/4978/19, від 09 жовтня 2023 року у справі № 671/208/22.

На виконання вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року апеляційним судом витребувано у державного нотаріуса Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори в Одеській області Саданова Олександра Валерійовича інформацію про те, чи звертався хтось до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи заведена спадкова справа після смерті останньої, якщо так, то надати належним чином засвідчену копію спадкової справи, а також в ЦНАП Білгород-Дністровської міської ради Одеської області відомості про те, за якою адресою була зареєстрована станом на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та хто з нею був зареєстрований за однією адресою станом на час смерті.

Згідно отриманої від нотаріуса інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10 квітня 2024 року № 76549231 відсутня спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Згідно відповіді Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 15 березня 2024 року № 495/429/23 ОСОБА_3 знята з реєстрації місця проживання 13 грудня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 ; за вказаною адресою на сьогоднішній день зареєстрований гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (дата реєстрації 29 березня 1980), Засобами Реєстру територіальної громадни неможливо сформувати відомості щодо зареєстрованих осіб за однією адресою на час смерті гр. ОСОБА_3 .

Згідно довідки Державного нотаріуса Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданова О. 21 грудня 2022 року вказаної нотаріальною конторою 21 грудня 2022 року заведено спадкову справу № 522/2022 до майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_5 (а.с. 51), про що надається Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 52).

Місцем реєстрації померлої ОСОБА_5 , її матері ОСОБА_3 та відповідача по справі ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 , що слідує з наданих доказів, змісту позовної заяви, пояснень сторін у судовому засіданні.

Отже, наведене у своїй сукупності із наданими сторонами докази свідчить про те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадщину в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла її дочка ОСОБА_5 як спадкоємець першої черги за законом фактом свого постійного проживання разом із спадкодавцем.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 спадщину після неї в силу вимог ч. 3 ст. 1268, 1269 ЦК України прийняв її чоловік відповідач ОСОБА_2 як спадкоємець за законом першої черги шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Тому не заслуговує на увагу довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по справі, оскільки він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , яка у разі неприйняття позивачкою спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_9 є спадкоємицею за законом першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

Колегія суддів зазначає, що за умови наявності спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 , якою була її дочка, у позивачки як спадкоємиці за законом лише п`ятої черги не виникало підстав для подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

Оскільки після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, то, відповідно у будь-якого нотаріуса не виникало обов`язку повідомити позивачку як спадкоємицю за заповітом про відриття спадщини задля можливої реалізацією останньою своїх спадкових прав. Тому в наведеній частині доводи апеляційної скарги відповідача про неповідомлення нотаріусом позивачки про відкриття спадщини не заслуговують на увагу.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивачки про те, що лише у 2023 році вона випадково дізналася про складений на її користь бабусею заповіт матеріали справи не містять.

Крім того Верховний Суд неодноразово зазначав, що свобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності особи з існуванням заповіту вказано зокрема у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19, від 15 квітня 2021 року в справі № 591/1271/18, від 26 липня 2021 року в справі № 405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року в справі № 643/13260/19, від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22.

Вочевидь, склавши заповіт на користь онуки у 2016 році та не змінивши і не скасувавши його до моменту смерті у 2021 році, ОСОБА_3 чітко висловила свою волю щодо розпорядження належною їй часткою будинку під номером АДРЕСА_1 .

Для правильного вирішення справи визначальне значення мають наведені обставини необізнаність позивачки про складений на її користь заповіт - як такі, що об`єктивно перешкоджали їй подати заяву про прийняття спадщини і на які вона посилалася у своїй позовній заяві, і вказані обставини суд вважає поважними.

Проте, таке залишилося поза увагою суду.

Не може бути взятий до уваги довід відповідача про відсутність предмету спору, яким в даному випадку є реалізація позивачкою своїх спадкових прав щодо спадкового майна будинку, на яке у разі найняття позивачкою спадщини буде претендувати саме відповідач.

Довід апеляційної скарги про неврахування судом висновків Верховного Суду, зроблених у постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 569/12599/18 за інших фактичних обставин, коли єдиною підставою для поновлення строку позивач зазначав тривале проживання за кордоном та хворобу, не впливає на правильність висновків суду про обґрунтованість позову.

Як не може бути взятий до уваги і висновок Верховного суду у справі № 460/2967/15-ц у постанові від 11 лютого 2019 року, оскільки позивачем по справі є спадкоємець першої черги.

Як не може бути підставою для відмови у задоволенні позову і відсутність у позивачки правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, оскільки таке має з`ясовуватися нотаріусом під час оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Вказане у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України є підставою для визначення позивачці додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті її баби ОСОБА_3 .

Суд хоча і дійшов правильних висновків про задоволення позову, проти припустився помилки в мотивуванні своїх висновків, поклавши в основу рішення обставини військового стану та залишення у зв`язку із цим позивачкою території України (таке мало місце вже після спливу 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини, та само по собі не може свідчити про поважність причин нереалізації ОСОБА_1 своїх спадкових прав), та догляд позивачкою своєї хворої матері (відповідні докази по справі відсутні, крім того, сама позивачка під час хвороби матері перебувала за кордоном).

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Тому рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2023 року слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Оскільки рішення по суті залишається без змін, вказане не є підставою для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 23 квітня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький