ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/5746/21 Номер провадження 22-ц/814/109/24Головуючий у 1-й інстанції Шишкін О.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді: Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пилипчук Л.І. ,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: представника відповідача адвоката Блохіна А.В.,

розглянувши у м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3

за апеляційною скаргою адвоката Сінькевич Кристини Борисівни в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 липня 2021 року під головуванням судді Шишкіна О.В. зі складанням повного тексту 02 серпня 2021 року,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що 17 червня 2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвальної частини №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 227,0 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 .

Вказувала, що вказані нежитлові приміщення були фіктивно продані на користь ОСОБА_2 .

Позивач стверджувала, що ані до укладення договору купівлі-продажу від 17.06.2015 року, ані після його укладення відповідач їй не сплатила кошти за продаж приміщення вказаного приміщення.

Зазначала, що 09 грудня 2020 року у судовому засіданні при розгляді іншої справи №638/6769/20 відповідач у вступному слові в категоричній формі заявила, що гроші в сумі 239017 грн. за купівлю нежитлових приміщень сплатила не продавцю і власнику нерухомості ОСОБА_1 , а передала третій особі ОСОБА_3 в сумі, еквівалентній 12 000 доларів США, до укладення фіктивного договору купівлі-продажу.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти за договором купівлі-продажу від 17.06.2015 в розмірі 239 017, 00 грн., інфляційні витрати в сумі 42 545, 03 грн., три відсотка річних за час користування чужими грошовими коштами в сумі 41 530, 02 грн., а всього -323 092 гривні 05 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 323092 гривні 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3230 гривень 92 коп.

Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржила адвокат Сінькевич К.Б. в інтересах ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції помилково визначено правову природу пункту 3 договору купівлі-продажу в тій його частині, в якій він містить відомості про отримання ОСОБА_1 грошей до підписання договору.

Також, вказує на пропуск позивачем строку позовної давності для пред`явлення даного позову.

Відзиви на апеляційну скаргу подано позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_3 , в яких вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Харківським апеляційним судом 13.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 .

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року провадження у справі було зупинено до розгляду справи № 638/6769/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 січня 2024 року провадження у даній справі поновлено.

Апеляційний розгляд справи колегія суддів вважає за можливе провести у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутність позивача та третьої особи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2015 року ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу передала у власність покупцю ОСОБА_2 нежитлові приміщення підвальної частини №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 227,0 кв.м., розташовані по АДРЕСА_1 .

Як зазначено в п.1 договору відповідач зобов`язувалась оплатити придбані приміщення на нижчевикладених умовах.

В пункті 3 договору визначено, що продаж вчинено за суму 239 017 грн. Розрахунок в цій сумі грошей між нами, сторонами за цим договором, проведений повністю ще до підписання договору, згідно діючого законодавства.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, відхилив наведений пункт договору, вважаючи, що за договором купівлі-продажу розрахунок може бути проведено виключно при прийнятті майна або при укладанні договору, або в обумовлений сторонами строк, так як конструкція ст. 655 ЦК України не містить можливості здійснення наперед до укладання договору оплати за майно.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення районного суду таким вимогам не відповідає.

Тлумачення пункту 3 статті 3, статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згідно із змісту договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17 червня 2015 рок, а саме п. 3 договору, продаж за домовленістю сторін вчинено за 239 017 грн.,які отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору у повному обсязі.

Зі змісту зазначеного пункту договору вбачається, що отримання позивачем коштів за продані приміщення відбулось до оформлення договору, яке не могло бути здійснено без підпису продавця.

Відповідно до частини третьої статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Отже, підписуючи договір купівлі-продажу на таких умовах, які є чіткими та не дають можливості двоякого тлумачення, позивач, не могла не розуміти, що після його підписання, вона буде позбавлена можливості вимагати здійснення оплати за продані нежитлові приміщення, оскільки факт підписання нею договору сам по собі свідчить про отримання такої оплати.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18).

Посилаючись на відсутність оплати за договором, позивач не надала суду жодного доказу, який би спростовував презумпцію правомірності правочину в частині отримання оплати до оформлення договору.

Більш того, підписуючи вказаний договір, у п.8 сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що на час укладання договору вони усвідомлюють наслідки і розуміють значення своїх дій, підтверджують свої наміри та керують ними…цей договір не є фіктивним або удаваним, про що поставили свої підписи (а.с.31).

В постанові від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.

Однак, суд першої інстанції не дав належну оцінку обставинам укладання договору, його змісту, невірно застосував норми матеріального права та прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача грошових коштів за договором купівлі-продажу від 17 червня 2015 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог, у зв`язку з чим вбачає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 липня 2021 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним (фіктивним) договору від 17 червня 2015 року (а.с.185-192).

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги, з позивача підлягають стягненню судові витрати відповідача по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою у розмірі 4846,39 грн. (а.с.76).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 липня 2021 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 у відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору 4846,39 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.03.2024 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: О.І. Обідіна

Л.І.Пилипчук