ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1400/24 Справа № 204/4537/23 Головуючий у першій інстанції: Черкез Д.Л. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Ніколиної А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01 лютого 2021 ОСОБА_3 отримав від нього грошові кошти у сумі 34055,50 доларів США, про що надав розписку. Вказані кошти були отримані для придбання майна для спільної із ОСОБА_1 діяльності. Станом на 19 липня 2022 року зобов`язання по придбанню майна для спільної із ОСОБА_1 діяльності відповідачем не виконані, грошові кошти також не повернуті. 19 липня 2022 позивачем було направлено претензію щодо повернення вказаних коштів, проте відповідач гроші не повернув. Станом на день звернення із позовом зобов`язання відповідачем не виконане. Слід зазначити, що грошові кошти відповідач отримав 01 лютого 2021 року, посилаючись на договір, який датований 26 серпня 2021 року. З цього можна зробити висновок, що правова підстава для утримання відповідачем належних позивачу грошових коштів відсутня. Посилаючись на статтю 1212 ЦК України вважає, що відповідач зобов`язаний повернути отримані від позивача грошові кошти, оскільки правові підстави для їх набуття та збереження відсутні (і ніколи не існували). Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти у сумі 1245069,08 грн. (що є еквівалентом 34055,50 доларів США за курсом НБУ на день подання позову 36,56 грн. за 1 долар).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою від 23.01.2024 (а.с. 250). Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю адвоката в іншому судовому засіданні, є необґрунтованим; долучена до клопотання копія ордеру на надання правничої допомоги №1130303 від 18.03.2022 не містить інформації про адвоката, який представляє особу, не містить підпису адвоката, отже не є належним та допустимим доказом. Крім того, суду не повідомлено про наявність поважних причин неявки у судове засідання апеляційного суду особисто відповідача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надано копію розписки ОСОБА_3 від 01.02.2021, за змістом якої останній отримав 01 лютого 2021 року від позивача грошові кошти у сумі 34055,50 дол. США для придбання майна для спільної діяльності з ОСОБА_1 з метою отримання прибутку; вказана сума є вкладом ОСОБА_1 у їхню спільну діяльність відповідно до договору про спільну діяльність від 26 серпня 2021 року (а.с. 12).

26 серпня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого сторони зобов`язались спільно діяти без створення юридичної особи з метою отримання прибутку за рахунок використання майна, зазначеного у п. 1.2. (підпункти 1.2.1. - 1.2.5.) даного договору (зокрема, за рахунок передачі такого майна в оренду фізичним та юридичним особам) (а.с. 44-46).

У пункті 1.2 вищевказаного Договору про спільну діяльність від 26 серпня 2021 року зазначено, що майном, яке сторони домовилися використовувати для досягнення мети даного договору, є:

трейлергенераторна установка модель Luke Generator з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення дизелем, потужністю 40 кВ*А, встановлена на трейлер двовісний, бувший у використанні: VIN/кузов НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2000, модельний рік виготовлення - 2000, тип кузова причіп (п.п. 1.2.1);

трейлергенераторна установка модель Generac MMG55D з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення дизелем, потужністю 50 кВ*А, встановлена на трейлер двовісний Magnum 2010 р.в., бувший у використанні: VIN/кузов НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2010, модельний рік виготовлення - 2010, тип кузова причіп (п.п. 1.2.2);

трейлергенераторна установка модель Generac 54290 з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення дизелем, потужністю 50 кВ*А, встановлена на трейлер двовісний Felling Trailers 2007 р.в., бувший у використанні: VIN/кузов НОМЕР_3 , календарний рік виготовлення - 2007, модельний рік виготовлення - 2007, тип кузова причіп (п.п. 1.2.3);

трейлергенераторна установка модель Generac 54290 з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення дизелем, потужністю 50 кВ*А, встановлена на трейлер двовісний Felling Trailers 2007 р.в., бувший у використанні: VIN/кузов НОМЕР_4 , календарний рік виготовлення - 2007, модельний рік виготовлення - 2007, тип кузова причіп (п.п. 1.2.4);

трейлергенераторна установка модель Generac 54290 з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення дизелем, потужністю 50 кВ*А, встановлена на трейлер двовісний Felling Trailers 2007 р.в., бувший у використанні: VIN/кузов НОМЕР_5 , календарний рік виготовлення - 2007, модельний рік виготовлення - 2007, тип кузова причіп (п.п. 1.2.5).

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду 18 жовтня 2023 року в якості свідка ОСОБА_5 суду повідомив, що він знайомий з позивачем ОСОБА_1 , який є його товаришем. Позивач просив його приїхати до банку та допомогти переказати грошові кошти, оскільки банківська система не пропускала необхідну суму платежу від імені позивача. Тому вони розділили платіж на дві частини. Позивач казав йому, що це гроші для покупки генераторів. Це було у лютому 2021 року. Такі дії з переказом коштів вони здійснювали два рази в різні дні, позивач двічі надавав йому гроші для переказу у розмірі по 7000,00 доларів США. Відповідач при переказі коштів присутнім не був.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Тлумачення положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 лютого 2021 року у справі №912/2601/19, а також постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №636/951/17.

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників (стаття 1130 ЦК України).

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1131 ЦК України).

За положеннями частини 2 ст. 1131 ЦК України, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ст. 1133 ЦК України, вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

За змістом пункту 2.1 договору про спільну діяльність від 26.08.2021, координація спільних дій сторін та ведення їх спільних справ для досягнення мети даного договору здійснюється сторонами шляхом усного та письмового погодження (у тому числі, шляхом обміну листами, електронними листами, СМС-повідомленнями, повідомленнями у месенджерах тощо).

У пункті 2.2 вказаного вище договору погоджено, зокрема, що майно, зазначене у п. 1.2 (підпунктах 1.2.1.-1.2.5.) даного договору вважається спільною сумісною власністю сторін, не зважаючи на зазначення одного власника майна у документах, які підтверджують право власності на це майно та є виділеним для спільної діяльності за цим договором майном. Вважається, що сторони виділили майно для спільної діяльності у рівних частках та вклади сторін вважаються рівними за вартістю. Загальна вартість вкладу сторін складається із сукупної вартості майна, визначеної у п. 2.4. договору та становить 68111,00 доларів США. Відповідно, вартість вкладу ОСОБА_3 становить 34055,50 доларів США, вартість вкладу ОСОБА_1 становить 34055,50 доларів США. Вклад у спільну діяльність вважається внесеним у момент підписання цього договору сторонами.

Згідно пункту 2.7 договору про спільну діяльність від 26.08.2021, прибуток від спільної діяльності за даним договором розподіляється між сторонами порівну (у рівних частинах) у строки, узгоджені сторонами але не пізніше, ніж протягом одного місяця з дати фактичного отримання прибутку.

Відповідно до пункту 3.1 договору про спільну діяльність від 26.08.2021, даний договір діє з моменту його підписання сторонами до 26 серпня 2022 року. Якщо будь-яка зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про припинення дії нього договору не пізніше, ніж за один місяць до закінчення його дії, дія нього договору продовжується на один рік після останнього дня дії договору. Таким же чином дія договору припиняється або продовжується у наступні періоди (а.с. 46).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

У позовній заяві позивач посилався на те, що грошові кошти у сумі 1245069,08 грн. (що є еквівалентом 34055,50 доларів США) ОСОБА_3 отримав від позивача 01 лютого 2021 року для придбання майна для спільної з ОСОБА_1 діяльності, про що надав розписку, але зобов`язання по придбанню майна відповідач не виконав, грошові кошти не повернув, а тому позивач вважає вказані грошові кошти безпідставно набутим відповідачем майном та просить на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України стягнути ці грошові кошти з відповідача.

В апеляційній скарзі позивач, зокрема, стверджує, що ним достеменно доведено, що оплату майна за договором про спільну діяльність від 26.08.2021 проводив саме позивач; відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що ним здійснювалася хоча б якась оплата на виконання договору про спільну діяльність від 26.08.2021; жодним доказом відповідачем не доведено понесення бодай яких видатків за вказаним договором.

Отже, судом встановлено укладення між сторонами договору про спільну діяльність від 26.08.2021 та пред`явлення даного позову, як зазначає позивач, у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) умов цього договору.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що даний позов пред`явлений позивачем саме про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів на підставі статті 1212 ЦК України, проте між сторонами виникли договірні правовідносини за договором про спільну діяльність, які урегульовуються іншими нормами законодавства; враховуючи, що вищевказаний договір про спільну діяльність неукладеним, недійсним не визнаний, такими обставинами позов не обгрунтований; розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1245069,08 грн. на підставі положень ст. 1212 ЦК України.

Колегія звертає увагу, що позов у даній справі не пред`явлений з підстав саме невиконання умов договору про спільну діяльність, за статтями 1131, 1133 ЦК України. Отже, при розгляді даної цивільної справи не підлягають перевірці обставини щодо виконання/невиконання умов вказаного вище договору про спільну діяльність. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні місцевий суд безпідставно вдався до оцінки доказів та висновків щодо виконання умов договору про спільну діяльність, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, з інших підстав таобґрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова