КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 755/3917/24
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Йовдія Дмитра Васильовича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року (суддя Арапіна Н.Є.) про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

встановив:

у березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Чернігів, у період із 30 листопада 2018 року по дату смерті (загибелі) ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Мотивуючи подану заяву, заявниця стверджувала, що з 30 листопада 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , вони мали спільний побут, спільно вели господарство, мали спільний бюджет, між ними існували взаємні права та обов`язки членів сім`ї, а також усталені відносини, що притаманні подружжю.

Обґрунтовуючи звернення з даною заявою саме в порядку окремого провадження, заявниця зазначала, що враховуючи положення діючого законодавства України, вона не має можливості в інший спосіб підтвердити факт того, що перебувала із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 у сімейних відносинах, а відтак і реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю останнього.

Заявниця посилалась на те, що батьки ОСОБА_2 вже померли, дітей він не має, відтак відсутні інші особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому між нею та Міністерством оборони України не може існувати спору про право щодо виплати такої одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року заяву залишено без розгляду.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Йовдій Д.В. просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для

продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Представник заявниці вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про існування спору про право у даних правовідносинах щодо виплати одноразової грошової допомоги, оскільки згідно правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, Міністерство оборони не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги, що виключає наявність спору про право між ними.

Представник заявниці зазначає, що суд першої інстанції мав би встановити коло осіб, які відповідно до приписів статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на призначення одноразової грошової допомоги, залучити їх у справу в якості заінтересованих осіб та встановити чи хтось із цих осіб оспорює право заявниці на отримання такої допомоги, оскільки залишаючи заяву без розгляду, суд мав би встановити існування реального спору, а не гіпотетичного.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України - Завальнюк Ж.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного юридичного факту, навіть за відсутності заперечень таких осіб.

Також представник заінтересованої особи зазначає, що матеріали справи містять відомості про те, що загиблий ОСОБА_2 перебував у шлюбі, який був розірваний за рішенням суду, що у свою чергу може свідчити про наявність в останнього неповнолітніх дітей, які мають право на частку одноразової грошової допомоги, нарахованої на підставі статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Враховуючи не надання представником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 документів, які підтверджують його повноваження, передбачені ст. 58 ЦПК України, наданий відзив представника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 на апеляційну скаргу апеляційним судом залишається без розгляду.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 не допущений до участі у судовому засіданні у зв`язку із не наданням документів, передбачених статтею 58 ЦПК України, у підтвердження його повноважень.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Йовдія Д.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника Міністерства оборони України - Завальнюк Ж.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені заявником обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що вимога заявника зводиться не тільки до встановлення факту, але і про право на матеріальну допомогу відповідно доЗакону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому у вимозі наявний спір про право.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного

цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 6 статті 294 ЦПК України визначено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц зазначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а

також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року в справі № 523/14489/15-ц сформувала висновок, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, лише у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим ОСОБА_2 їй необхідно для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У якості заінтересованої особи заявниця визначила Міністерство оборони України.

У постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що між особою, яка просить встановити факт, щ має юридичне значення, та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки міністерство не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги (пункт 106).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд першої інстанції зобов`язаний був врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду і виходити з того, що заперечення Міністерства оборони України проти вимог ОСОБА_1 , не може бути підставою для залишення її заяви без розгляду.

При розгляді заяви ОСОБА_1 суд повинен з`ясувати наявність заінтересованих осіб, які мають правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , з`ясувати коло його спадкоємців, та вирішити питання про залучення їх до участі у справі.

Виходячи із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, тільки заперечення зазначених осіб проти вимог ОСОБА_1 можуть бути підставою для залишення заяви, поданої у порядку окремого провадження, без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело постановлення помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Йовдія Дмитра Васильовича задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року

скасувати, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, направити до Дніпровського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук