УХВАЛА

21 травня 2024 року

м. Київ

справа № 444/900/19

провадження № 61-7328ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юхмана Ярослава Володимировича на рішення Жовківського районного суду Львівської області

від 16 січня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 про скасування рішення сільської ради та скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності та відновлення статусу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 ,

в якому просила суд:

- скасувати рішення Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 11 липня 2017 року № 14 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність»;

- скасувати запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку та «відновити статус земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0046 площею 0,115 га», яка знаходиться на АДРЕСА_1 , «який існував до порушення (позивачки) прав».

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2020 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 про скасування рішення Річківської сільської ради

від 11 липня 2017 року № 14 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність», скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності 21530002, дата та час державної реєстрації 20 липня 2017 року 12:12:23, та відновлення ОСОБА_2 статусу земельної ділянки кадастровий номер :02:007:0046 площею 0,115 га, яка знаходиться АДРЕСА_1 , який існував до порушення прав ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення з Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_2 судових витрат, а саме сплаченого при подачі до суду судового збору в розмірі 768,40 грн та витрат на правову допомогу відповідно до складеного акту про надання послуг від 12 грудня 2019 року отриманих відповідно до положень Договору № 001 від 07 грудня

2019 року в розмірі 5 400,00 грн відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме витрати на правову допомогу відповідно до складеного акту про надання послуг від 17 жовтня 2019 року отриманих відповідно до положень Договору № 25-05-19/1 від 25 травня 2019 року та квитанції про оплату від 27 травня 2019 року в розмірі 7 800,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 18 травня 2020 року скасовано,

а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2020 року залишено без змін.

15 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Юхман Я. В. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 січня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року (повний текст постанови виготовлено 16 квітня 2024 року, касаційна скарга надійшла 20 травня 2024 року),

в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Юхмана Я. В. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі представник заявника посилається, як на підставу касаційного провадження на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу представника заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.

Зокрема, представник заявника не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не доданий документ, що підтверджує сплату судового збору.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у квітні 2019 року та заявляла дві позовні вимоги немайнового характеру.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 768,40 грн).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

При цьому суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Частиною четвертою статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення

в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Представник заявника оскаржує рішення суду першої та апеляційної інстанції

у повному обсязі.

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 4 610,40 грн, ((768,4*2)*200%=4 610,40).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

До касаційної скарги представник заявника надав копію ордеру серії ІФ № 095558.

Однак, Верховний Суд не може взяти його до уваги, оскільки з наданої копії неможливо прочитати ні прізвище адвоката, ні прізвище клієнта.

Верховний Суд звертає увагу представника заявника на те, що на підтвердження обсягу повноважень адвокату Юхману Я. В. необхідно надати ордер, в якому буде зазначено обсяг повноважень представника у Верховному Суді та прізвища адвоката та особи, інтереси якої представляє адвокат.

Також, у порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у змісті касаційної скарги адвоката Юхмана Я. В. не зазначено всі відомості стосовно нього як адвоката, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків, що позбавляє Верховний Суд можливості перевірити факт наявності або відсутності

у адвоката зареєстрованого електронного кабінету у системі «Електронний Суд».

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юхмана Ярослава Володимировича на рішення Жовківського районного суду Львівської області

від 16 січня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 березня 2024 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць