ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-12), в обґрунтування якого посилався на те, що 27.09.2017р. між ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» відступає ОСОБА_2 право вимоги, що належить ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» на підставі договору факторингу від 08.09.2017р., і ОСОБА_2 стає новим кредитором за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №490057296 від 14.02.2008р., який було укладено між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Повідомленням від 11.06.2021р. позивач сповістив ОСОБА_1 (боржник) та ОСОБА_3 (поручитель) про неналежне виконання ними умов кредитного договору №490057296 від 14.02.2008р., що призвело до наявності існуючої заборгованості у розмірі 114 488, 47 дол. США, втім, це повідомлення залишилося без відповіді.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №490057296 від 14.02.2008р., яка складається: заборгованості за основною сумою кредиту 84 489, 72 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2023р. дорівнює сумі - 3 089 670 грн 77 коп, заборгованості станом на 08.09.2017р. за відсотками за користування кредитом 29 998, 75 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2023р. дорівнює сумі - 1 097 012 грн 29 коп та судові витрати. Також просив суд поновити процесуальний строк на звернення до суду з цим позовом, оскільки станом на початок карантину (12.03.2020р.) вказаний строк ще не сплинув, а з моменту закінчення карантину (01.07.2023р.), не пройшло й двох місяців.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №490057296 від 14.02.2008р., яка складається з: заборгованості за основною сумою кредиту 84 489, 72 дол. США (вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять доларів США 72 цента), що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2023р. дорівнює сумі - 3 089 670 грн 77 коп (три мільйони вісімдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят грн 77 коп), а також заборгованості станом на 08.09.2017р. за відсотками за користування кредитом 29 998, 75 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 25.09.2023р. дорівнює сумі - 1 097 012 грн 29 коп (один мільйон дев`яносто сім тисяч дванадцять грн 29 коп), а разом 4 186 683 грн 06 коп (чотири мільйони сто вісімдесят шість тисяч шістсот вісімдесят три грн 06 коп).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі по оплаті судового збору у розмірі 13 420 грн (а.с. 106-109).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу (а.с. 118-121), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.02.2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №490057296 про те, що банк надає ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 95 844, 49 (дев`яносто п`ять тисяч вісімсот чотири долари США 49 центів), на придбання транспортного засобу Porsche Boxter 987, 2007р. випуску, колір-жовтий, державний номер- НОМЕР_1 , №кузову- НОМЕР_2 , тип-легковий-купе-В, та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави (транспортний засіб Porsche Boxter 987, 2007р. Випуску).

14.02.2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №490057296-П, згідно п. 1.1 якого, поручитель відповідає за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором №490057296.

08.09.2017р. між ПАТ «Альфа-Банк» (що є правонаступником ЗАТ «Альфа-Банк») та ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» було укладено договір факторингу, про передання грошових коштів в розпорядження ПАТ «Альфа-Банк» за плату, а ПАТ «Альфа-Банк» зобов`язується відступити ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» свої права грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №490057296 від 14.02.2008р., який було укладено між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1

27.09.2017р. між ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» відступає ОСОБА_2 право вимоги, що належить ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» на підставі договору факторингу від 08.09.2017р., і ОСОБА_2 стає новим кредитором за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №490057296 від 14.02.2008р.

11.06.2021р. ОСОБА_2 було направлено через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарас О.В. заяву (повідомлення про порушенням забезпеченого обтяженням зобов`язання та кредитного договору) на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Зазначеною заявою було повідомлено ОСОБА_1 (боржника) та ОСОБА_3 (поручителя) про неналежне виконання ними умов кредитного договору №490057296 від 14.02.2008р., що призвело до наявності існуючої заборгованості у розмірі 114 488,47 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2021р. складало 3 103 416,06 грн (ця сума заборгованості складалася з: заборгованості за кредитом - 84 489,72 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2021р. становила суму - 2 290 245,94 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 08.09.2017р. у розмірі 29 998,75 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2021р. становила суму - 813 170,12 грн).

Зазначені повідомлення були направлені приватним нотаріусом на ім`я боржника ОСОБА_1 та поручителя - ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку, втім конверти повернулися без вручення.

З моменту отримання позивачем права вимоги за вказаним кредитним договором, грошові кошти на виконання умов кредитного договору №490057296 від 14.02.2008р., ані боржником, ані поручителем за цим кредитним договором сплачені не були.

Позивачем в матеріали справи долучено виписки з рахунків, які підтверджують, з одного боку сплату позивачем коштів за отримання права вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, а з іншого боку - відсутності оплати коштів з боку відповідачки.

Згідно п. 1.2.1 Договору факторингу від 08.09.2017р., який було укладено між ПАТ «Альфа-Банк» (що є правонаступником закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк») та ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП», було передано право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до основного договору 1 (Кредитного договору №490057296 від 14.02.2008р. укладеному між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 ) у розмірі - 84 489,72 дол. США та заборгованістю за відсотками за користування кредитом станом на 08.09.2017р. у розмірі - 29 998,75 дол. США.

27.09.2017р. позивач ОСОБА_2 отримав від ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» право вимоги, що належить ТОВ «ЗЛАТКО ГРУП» на підставі договору факторингу від 08.09.2017р.

Отже, з 27.09.2017р. ОСОБА_2 став новим кредитором за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №490057296 від 14.02.2008р.

Таким чином, станом на день подачі позову, з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 25.09.2023р., заборгованість відповідачки складає: заборгованість за кредитом - 84 489,72 дол. США (вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дев,ять доларів США 72 цента), що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 3 089 670,77 грн (три мільйони вісімдесят дев,ять тисяч шістсот сімдесят грн 77 коп), а також заборгованість за відсотками за користування кредитом станом на 08.09.2017р. у розмірі - 29 998,75 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає - 1 097 012,29 грн (один мільйон дев,яносто сім тисяч дванадцять грн 29 коп).

Заборгованість за кредитом стягується в гривневому еквіваленті іноземної валюти - долар США, за офіційним курсом НБУ на день подачі позову.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки між сторонами існували договірні відносини, які виникли внаслідок укладання кредитного договору, договору факторингу та договору відступлення права вимоги. Через порушення умов договорів з боку позичальника своєчасного погашення кредиту та відсотків не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість, яку відповідачка в добровільному порядку не погасила, тому позивач за договором відступлення права вимоги від 27.09.2017р. має право вимагати стягнути з відповідачки в судовому порядку.

Разом з тим, відповідач в суді першої інстанції подала заяву про застосування строків позовної давності посилаючись на те, що перебіг позовної давності розпочався з 15.02.2013 року (наступний день від дати остаточного повернення кредиту відповідно до п. 2.3 кредитного договору), а закінчився 15.02.2016 року.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності суд першої інстанції виходив з того, для позивача строки позовної давності відраховуються з дати отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 27.09.2017р.

Трирічний строк позовної давності, дійсно, мав би закінчитися 27.09.2020р., однак із введенням на всій території України карантину з 12.03.2020р., строк позовної давності було зупинено, а з 01.07.2023р. карантин закінчився, що поновлює строки позовної давності.

Суд погодився з посиланнями представника позивача, що з 12.03.2020р. для позивача було зупинено перебіг строків позовної давності, тоді коли до його спливу лишалося 6 місяців та 15 днів, а з дати скасування карантину, а саме з 01.07.2023р., перебіг строків позовної давності для позивача продовжився.

Суд визнав причини пропуску строку позовної давності поважними та такими, що зумовлені обмеженнями, які були запроваджені у зв`язку з карантином.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі статтями ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно частини четвертої статті 267 наведеного Кодексу, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

У спірному зобов`язані відбулася заміна кредитора, за якою позивач набув всіх прав кредитора у зобов`язаннях, які виникли між Банком та відповідачем за кредитним договором, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідач в ході розгляду справи у суді першої інстанції заявила клопотання про застосування строку позовної давності.

Відтак виходячи із положень ст. 262 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, у зв`язку з чим висновки судів про те, що для позивача строки позовної давності відраховуються з дати отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 27.09.2017р., є помилковими.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору №490057296 від 14.02.2008р. Дата остаточного повернення кредиту 14.02.2013 року, тобто строк позовної давності розпочався з 15 лютого 2013 року та закінчився 15 лютого 2016 рок. Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача в своєму клопотанні про поновлення строку на звернення з позовом, на те, що введенням на всій території України карантину з 12.03.2020р., строк позовної давності було зупинено колегія суддів відхиляє, оскільки як встановлено вище строк позовної давності сплив ще 15.02.2016 року, тобто ще до введення карантину.

Таким чином, суд наведеного вище не врахував, невірно визначив початок перебігу строку позовної давності, що має важливе значення для правильного вирішення спору.

За вказаних обставин доводи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції допущено невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду у відповідності до ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи задоволення апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 20 130,00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 20 130 (двадцять тисяч сто тридцять) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна