Справа № 274/5574/23 Провадження № 2/0274/135/24 РІШЕННЯ
18.04.2024 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Юсової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні,
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить:
3/8 ідеальних частин у вказаній нерухомості належить на праві власності ОСОБА_3 . Право власності на вказані об`єкти нерухомості позивач набула у порядку спадкування за законом після смерті її батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У свою чергу, ОСОБА_5 набув у власність вказані 3/4 частки у праві власності на нерухомість у порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька (дідуся позивача) - ОСОБА_6 .
1/4 частка у праві власності на вказане майно на даний час досі зареєстрована за ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті спадщину прийняли: син - ОСОБА_5 , як спадкоємець за заповітом та дружина - ОСОБА_4 . як спадкоємиця обов`язкової частки в порядку ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України. Спадкоємці майна ОСОБА_5 свої спадкові права не оформили. 12.09.2008 ОСОБА_4 виїхала на постійне місце проживання до своєї доньки в Росію, де ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після її смерті спадщину прийняла громадянка Російської Федерації ОСОБА_7 , проте, спадкові права не оформила, до відповідача перейшла 1/4 ідеальна частка у праві власності на житловий будинок, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку сільськогосподарського призначення.
Частки співвласників вказаної нерухомості не виділені в натурі, порядок користування не встановлено.
З листопада 2007 ОСОБА_5 (батько позивача) користувався цілим житловим будинком та присадибною земельною ділянкою. В такому ж порядку позивач здійснює користування майном після смерті її батька. На переконання позивача, спільне проживання в одному будинку з тіткою-росіянкою є неможливим з огляду на кардинально протилежні політичні погляди сторін у справі та нинішню ситуацію в країні.
Окрім того, відповідач жодного разу не цікавилась долею будинку, не приймає участі в утриманні будинку та прибудинкової території. Увесь тягар такого несе позивач по справі.
Відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення, позивач зазначає, що оскільки відповідач - іноземка (громадянка Російської Федерації), для неї встановлено обов`язок протягом року відчужити прийняту у спадщину земельну ділянку сільськогосподарського призначення. Позивач, як співвласник земельної ділянки, має переважне право на придбання такої частки у праві власності на нерухомість. Інша співвласниця нерухомості - ОСОБА_3 , не висловлює жодних намірів відносно 1/4 частки у праві власності на нерухомість, що досі залишається зареєстрованою за дідусем та є фактично успадкованою відповідачем.
На переконання позивача спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права відповідача на частку у вказаному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам її сім`ї, оскільки: 1) відповідач та члени її сім`ї забезпечені житлом, що підтверджується довідкою, наданою відповідачем до нотаріальної контори; 2) вказаною нерухомістю відповідач не цікавиться з часу відкриття спадщини (понад 13 років), що встановлено судовим рішенням (справа № 274/7041/22); 3) в якості компенсації вартості частки у праві власності на майно, що належить відповідачу, позивачами внесено на депозит суду грошові кошти, що відповідають ринковій вартості спірного нині майна, що підтверджується відповідними висновками про експертну грошову оцінку та квитанцією; 4) відповідач як іноземка-влаениця земельної ділянки сільськогосподарського призначення зобов`язана відчужити свою частку відповідно до положень земельного законодавства; 5) відповідач як громадянка країни-агресора обмежена у розпорядженні належним їх нерухомим майном у відповідності до положень абзацу першого підпункту 2 пункту 1 та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», абзацу 1 підпункту 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2022 р. № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» якими встановлено мораторій на відчуження нерухомого майна особами, пов`язаними з державою-агресором, заборона на нотаріальне посвідчення та державна реєстрація таких правочинів, а самі правочини, вчиненні всупереч мораторію є нікчемними.
Таким чином, припинення права відповідача на частку у праві власності на вказану нерухомість з компенсацією ринкової вартості такої з наступною передачею позивачу цієї частки у праві власності на нерухомість не завдає шкоди правам відповідача та відповідає інтересам позивача.
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом.
ІІ. Процедура та позиції сторін
Ухвалою суду від 05.09.2023 відкрито загальне позовне провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленнням сторін.
Ухвалою суду від 01.11.2023 підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 12.03.2024 представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав, наведених у ній. Підставою для припинення права на частку у спільному майні вказує неможливість спільного володіння та користування майном, вважає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам спвіласника та членам сім`ї.
У судовому засіданні оголошено перерву до 12:00 год 28.03.2024.
28.03.2024 судове засідання не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Житомирської області. Розгляд справи призначено на 18.04.2024.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача подав до суду клопотання про проведення судового засідання за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також, подав до суду письмові судові дебати, зокрема у них зазначив, що відповідач, прийнявши спадщину, свої спадкові права не оформила та не зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З часу прийняття спадщини відповідач жодного разу не цікавилася успадкованим майном, не здійснює його догляд, утримання. Частки співвласників не виділялись в натурі. Спільне користування нерухомістю між позивачем та відповідачем неможливе у зв`язку з кардинально різними політичними поглядами, що особливо загострились після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. На переконання позивача права відповідача не будуть порушені у разі задоволення позову, оскільки з часу прийняття спадщини відповідач не вчинила жодних дій на оформлення спадкових прав та не цікавилась успадкованим майном, житлом забезпечена, що підтверджуються матеріалами справи. Відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зазначив, що бездіяльність відповідача щодо оформлення успадкованої неї частки у праві власності на нерухомість перешкоджає позивачці та третій особі у реалізації повною мірою належного їм права власності, зокрема, в частині розпорядження майном. Також відсутність реєстрації права власності частки відповідача позбавляє державу отримання доходу від отримання земельного податку, ПДФО з власника земельної ділянки як орендодавця, обмежує державу у можливості конфіскації такої земельної ділянки. Це пов`язано з тим, що Земельний кодекс України надає право державі конфіскувати земельні ділянки лише у разі, якщо власник (а власність набувається на земельну ділянку з моменту державної реєстрації права власності) впродовж встановленого строку не відчужив земельну ділянку, маючи такий обов`язок. Відповідач, як громадянка країни-агресора, обмежена у розпорядженні належним їх нерухомим майном у відповідності до положень абзацу першого підпункту 2 пункту 1 та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 р. № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», абзацу 1 підпункту 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» якими встановлено мораторій на відчуження нерухомого майна особами, пов`язаними з державою-агресором, заборона на нотаріальне посвідчення та державна реєстрація таких правочинів, а самі правочини, вчиненні всупереч мораторію є нікчемними.
При цьому, позивач, як співвласник має переважне право на набуття у власність частки у праві власності на нерухомість, та компенсувала вартість частки відповідача шляхом внесення її вартості на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанціями, долученими до матеріалів справи. Заявлені вимоги про припинення за відповідачем права на 1/4 частку у спільному майні з одночасним визнанням за позивачем вказаної частки з виплатою відповідачу коштів з депозитного рахунку суду вважає належним способом захисту.
Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, у судові засідання не з`являлася, про розгляд справи повідомлена належним чином.
Третя особа про причини неявки суд не повідомила, про розгляд справи повідомлена належним чином.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників провадження, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.
У ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, було створено сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню
Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Правовою підставою для припинення права на частку у спільному майні є ст. 365 ЦК України.
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України); та суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України).
Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч. 1 ст. 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України)».
Раніше аналогічні висновки були зроблені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), відповідно до якої «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника,та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
Таким чином, у справі, яка переглядається, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.
ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_5 , записаний батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 .
Відповідно до довідки № 445 від 22.06.2015, виданої Іванковецькою сільською радою, гр ОСОБА_6 , являвся головою двору на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , а також за даною адресою на день смерті спадкоємця та протягом 6-ти місяців після його смерті зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 (вибула в Росію ІНФОРМАЦІЯ_5 ), син - ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Санкт-Петербург, росія, померла ОСОБА_4 (прийняла спадщину частини житлового будинку АДРЕСА_1 ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.05.2023, справа № 274/7041/22 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_5 . З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , №228/2016 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини в частці на майно, що складається з частини житлового будинку АДРЕСА_1 звернулись позивачі. У матеріалах спадкової справи міститься копія спадкової справи №16/201, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка надійшла на запит державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори А.А.Денисенко. З наведеної спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулась її донька ОСОБА_2 , яка фактично спадщину прийняла.

Постановами Бердичівської державної нотаріальної контори від 25.05.2016 за №№ 1181/02-31, 1182/02-31, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в 1/2 частці на майно ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Зокрема, державний нотаріус у постановах зазначає, що згідно отриманої копії спадкової справи №16/2011 після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнім місцем реєстрації померлої було: АДРЕСА_2 , російська федерація. Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину є дочка померлої ОСОБА_7 .

З технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 23.10.2021, інвентаризаційна справа № 339 убачається, що загальна площа будинку становить 64,8 кв.м, житлова прибудова 35,6 кв.м, веранда 7,0 кв.м., сарай 28,5 кв.м., гараж 20,4 кв.м., погріб 6,0 кв.м.

Відповідно до висновку про визначення ринкової вартості майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 23.07.2023, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями складає 67875,00 грн.

Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 10.07.2023, ринкова вартість земельної ділянки площею 34722 м2, кадастровий номер :05:003:0061, складає 102085,00 грн.

Позивачкою внесена на депозитний рахунок суду грошові кошти вартості часток відповідача у розмірі 55900,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ "ПРИВАТБАНК" № 0.0..1.

Позивач стверджує про неможливість спільного з відповідачем володіння і користування майном та що припинення права відповідача на частку спірного майна не завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона у спірному житловому будинку не проживає, не утримує його та прибудинкову територію, є громадянкою російської федерації, в якій має постійне місце проживання, забезпечена житлом, а також нявність протилежних з відповідачем політичних поглядів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що позивач мала довести належним чином обставини, якими вона обґрунтовувала позов щодо неможливості спільного володіння і користування майном з відповідачем, однак жодного доказу щодо цього надано не було.

Позивач не довела, що існують обставини, які перешкоджають чи значною мірою ускладнюють її спільне володіння і користування з відповідачем спірним майном.

Доказів перешкоджання відповідачем користуватись своєю часткою у спільному майні суду також не надано.

Підтверджені в суді обставини щодо тривалого не проживання відповідача у спірному будинку, суд оцінює з урахуванням усіх обставин справи та вважає що зазначені обставини не вказують на неможливість для сторін спільно володіти і користуватися цим майном.

Посилання позивача, що відповідач не несе будь-яких витрат на утримання майна, не є підставою для припинення її права власності на 1/4 частину у спірному майні. Питання щодо відшкодування витрат на утримання спільного майна може бути вирішено у спосіб, передбачений ЦК України.

Позивач також як на підставу своїх позовних вимог зазначає і про неможливість спільного користування спірним майном, через протилежні політичні погляди, що особливо загострилися після повномаштабного вторгнення російської федерації на територію України, проте вказані доводи не є підставою для припинення права власності на частку у майні, оскільки на можливість спільного користування майном не впливає наявність різних політичних поглядів, наявність іншого громадянства.

За таких обставин суд вважає, що надані докази не підтверджують наявність підстав, визначених в п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, а саме неможливість спільного володіння та користування.

Крім того, позивач стверджує, що припинення права відповідачки на частку спірного майна не завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона у спірній квартирі не проживає, не утримує її, є громадянкою іншої держави, в якій має постійне місце проживання. При цьому, позивач жодних належних і допустимих доказів наявності у власності відповідача іншого житла суду не надала. Посилання позивача на довідку, надану відповідачем до нотаріальної контори, ніяким чином не підтверджує того, що вказана квартира перебуває у власності відповідача. Жодний інший доказ не вказує на те, що припинення її права власності не завдасть їй істотної шкоди.

Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Дослідивши надані суду письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду судом не встановлено та не доведено позивачем умов, передбачених п.п. 3,4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за наявності яких можливе примусове припинення у відповідача - співвласника права на частку у спільній власності.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

На підставі ст.141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП відомості відсутні.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2024.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА