Справа №:755/1619/17
Провадження № 2/755/749/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Рильська Лариса Семенівна приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору дарування садового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору відчуження садового будинку та земельної ділянки та повернення сторін за такими договорами у попередній стан, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд:

1)визнати недійсним з моменту укладання договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , укладений 31 березня 2010 року на квартиру АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О. А., зареєстрованого в реєстрі за № 481.

2)визнати недійсним з моменту укладання договір дарування садового будинку АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

3)визнати недійсними з моменту укладання договори відчуження садового будинку та земельної ділянки серія та номер 1386, виданого 29.11.2016 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського державного нотаріального округу Кравченко О.В. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та повернути сторони за такими договорами у попередній стан, витребувати майно з чужого незаконного володіння, а саме з володіння ОСОБА_4 .

4)зобов`язати ОСОБА_3 за власні кошти вчинити дії, а саме оформити договір дарування квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 .

5)зобов`язати ОСОБА_3 за власні кошти вчинити дії, а саме оформити договір дарування садового будинку АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_5 .

6)зобов`язати ОСОБА_3 відшкодувати моральні збитки у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що знаючи про той факт, що договір дарування спірного садового будинку та земельної ділянки є фіктивним, оскільки при укладанні даного договору між сторонами існувала усна домовленість про те, що при досягненні ОСОБА_5 повноліття, ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання переоформити право власності на спірне майно на нього. Так, знаючи що 13.05.2017 останньому виповняється 21 рік, відповідачка в терміновому порядку продає спірний садовий будинок та земельну ділянку на якій він розташований ОСОБА_4 . При укладанні договору дарування садового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 вважала, що помирає, оскільки в неї виявили ракову пухлину, а потім катаракту очей, вона просто сліпа, тому під впливом тяжких обставин та тиску з боку ОСОБА_3 , остання прийняла рішення, як і заповідав її покійний чоловік, зробити єдиним своїм спадкоємцем правнука ОСОБА_5 , оскільки у його матері на той час був величезний доларовий кредит на купівлю авто, позивачка вирішила подарувати садовий будинок рідній бабці ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , розраховуючи на порядність та здоровий глузд останньої, однак відповідачка постійно зволікала із переоформленням та врешті продала зазначене майно третім особам. Вважає, що ОСОБА_3 не виконала домовленості до досягнення ОСОБА_5 повноліття, сподіваючись, що позивачка до того часу помре. Зазначила, що договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майнових прав на спірний садовий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований від 29.11.2016 серія та номер 1386, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Оленою Володимирівною є нікчемним. Крім того вказала, що кожного року з квітня-травня до вересня-жовтня постійно знаходилась на садовій ділянці, вирощувала продукти харчування, які використовувала взимку. В садовому будинку знаходились її особисті речі, майно, пам`ятні речі та фотографії, що важливим для неї та є величезною втратою. ОСОБА_3 все своє життя була свавільною та гоноровою особою, для неї поняття пам`яті та поваги до будь-кого не існує, як і не існує усної домовленості з нею про переоформлення спірного майна на ОСОБА_16. ОСОБА_3 на власний розсуд розпоряджається майном, яке їй ніколи не належало. Вказала, що вже ніколи не зможе приїздити на свою власну землю, хоча ОСОБА_3 обіцяла, що до смерті позивачки та й після її смерті ніхто не продасть родинне надбання та не буде мати право руйнувати споруди, які позивачка разом із чоловіком спільно будували. Зазначала, що її стан здоров`я дуже погіршився, почувається пригніченою, наявність вимушених змін у її житті ніхто і ніколи не зможе компенсувати, тому що вважає, що зможе жити лише тоді, коли буде працювати на своїй землі. ОСОБА_3 навмисно позбавила її звичайного упорядженого укладу життя, позбавила чистого повітря та здорової їжі, порушила всі домовленості. Оскільки життя із їх сином у останньої не вдалось, отже всю свою любов вона віддавала дітям ОСОБА_3 . Працюючи на трьох роботах сплачувала за навчання онуків, постійно допомагала продуктами, готувала, прибирала. Відтак вважала, що вона сповна заплатила ОСОБА_3 за те, що вона виховувала дітей без батька, отже вона заслуговує на повагу та просить суд виповнити її волю та волю її покійного чоловіка та надати їй можливість ще за життя переоформити її майно на єдину людину, яка дійсно буде її доглядати до останнього подиху - на ОСОБА_5 . Крім того зазначала, що їй стало відомо, що ОСОБА_3 їздила до рідної сестри позивачки, розповідала, що ОСОБА_1 вже несповна розуму та просила бути свідками в судовому процесі, що вона ніколи не вчинить непорядно із позивачкою та власними онуками, замовчуючи той факт, що в 2016 році, коли ОСОБА_1 після дев`ятимісячного лежання, оскільки в неї був перелом бердової кістки та за якою доглядали ОСОБА_65 всією родиною, ОСОБА_3 за весь цей час шість разів провідувала позивачку, два рази в лікарні, один раз, приходила із своїми онуками від меншої доньки та два рази після поховання єдиного сина позивачки, колишнього чоловіка ОСОБА_3 . При цьому, відповідачка прийшла із племінницею позивачки та разом почали вмовляти позивачку переїздити до себе додому. Останній раз ОСОБА_3 прийшла до своєї старшої доньки та влаштувала галас, надала їй 100 грн. та сказала: «это все, чем я могу тебе помочь». Вказала, що жодного разу вона не допомогла у догляді за позивачем, відтак не виконувала укладений договір довічного утримання. Зазначала, що після того, як переїхала до себе додому, вона попросила онучку відвести її на дачу, де знову ж таки почала обробляти землю. Відповідачу 2 було запропоновано розірвати договір купівлі-продажу та зобов`язати ОСОБА_3 повернути отримані нею кошти від продажу спірного майна, однак остання не відреагувала.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 26.01.2017 відкрито провадження у цій цивільній справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 27.02.2017 в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору довічного утримання та договору дарування садового будинку відмовлено.

01.03.2017 ухвалою, постановленою у порядку ч. 4-5 ст. 209 ЦПК України (в ред. чинній на момент її постановлення), не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузнєцової Ольга Адамівна про звільнення третьої особи від участі у справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 06.04.2017 заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено, накладено арешт на садовий будинок, загальною площею 43,7 кв.м. що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельну ділянку на якій розташований даний садовий будинок, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 ; заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, а саме проводити будівельні та ремонтно-відновлювані роботи на земельній ділянці, на якій розташований садовий будинок, загальною площею 43,7 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_3 .

06.04.2017 ухвалою, постановленою у порядку ч. 4-5 ст. 209 ЦПК України (в ред. чинній на момент її постановлення), не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, прийнято заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог.

До суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 09.01.2018 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зняття арешту з майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 30.01.2018 в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про виділення в окреме провадження частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 16.05.2018 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Рильська Лариса Семенівна приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору довічного утримання та договору дарування садового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору відчуження садового будинку та земельної ділянки та повернення сторін за такими договорами у попередній стан, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2018 ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2018 було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 10.07.2018 дану цивільну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 22.10.2018 провадження у справі зупинено до вступу правонаступників після смерті позивача ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 01.03.2023 поновлено провадження в даній цивільній справі та призначено справу до судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 10.04.2023 до участі у даній справі залучено правонаступників позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 22.05.2023 прийнято заяву правонаступника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про відмову від позову та провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Рильська Лариса Семенівна приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору довічного утримання та договору дарування садового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору відчуження садового будинку та земельної ділянки та повернення сторін за такими договорами у попередній стан, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити певні дії, у частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладання договору довічного утримання, укладеного 31.03.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 481; зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти вчинити дії, а саме оформити договір дарування квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 , закрито.

Позивач, ОСОБА_1 у судовому засіданні 25.05.2017 пояснила суду, що ОСОБА_9 сама за все сплачувала та звітувалася перед нею, але не робила ремонт чи прибирання, оскільки перенесла операцію по онкохворобі, та і сама вона мала операцію по онкохворобі. Давала кошти ОСОБА_12 на харчі, ліки, на земельний податок, бо вона не платила, оскільки хворіла сама на рак та мала малу пенсію. Коли вона (позивачка) хворіла і була в лікарні, то ОСОБА_10 приїздила, привозила гарні передачі і ліки купувала. В минулому році (2016р.) з ОСОБА_11 працювали на дачі, вона допомагала. На свята ОСОБА_10 приїздила і привозила гарні гостинці. Зазначала, що коли зламала ногу, то потрапила до внучки ( ОСОБА_2 ), а не до ОСОБА_12 , так як у внучки була машина, а ОСОБА_10 підробляла та була хвора. Дякувала онуці за це, однак онучка її не поважала і не хотіла, щоб ОСОБА_10 приходила. Вказувала, що коли ОСОБА_10 прийшла до ОСОБА_13 , коли вона (позивачка) була у неї з поламаною ногою, то на ОСОБА_14 , ОСОБА_13 з дітьми викликали міліцію, а вона після цього просила ОСОБА_14 вивезти її у свою квартиру. Вказала, що все треба було прописати у договорі довічного утримання, про ремонт, миття вікон. Але коли вона просила ОСОБА_14 попрати речі - вона прала, приносила їжу, продукти, вони усім ділилися, що могла - робила сама та молила Бога , що б він зцілив ОСОБА_14 . Вважала договір довічного утримання дійсним, але думає, що цей пост мав зайняти ОСОБА_16 . Зазначила, що у них була домовленість, що квартира на Алматинскій буде ОСОБА_16 , а дача - усім. Коли вона з ОСОБА_11 їхала укладати договір дарування дачі, то вона (позивачка) зібрала усі документи і поклала їх в Раїну сумку. Коли прийшли укладати договір, то вона підписала, а потім вдома прочитала договір і їй стало зрозуміло, що це дарча на ОСОБА_14 . Вона хотіла тільки щоб було все як треба, онукам, це ж їх праця. Про продаж дачі вона дізналася від сусідів, свої не сказали. ОСОБА_4 сусіди по дачі їм і продали. Вказала, що вона згоду на продаж дачі не давала. Знала, що ОСОБА_9 віддала гроші онукам за дачу, але скільки грошей не знала. Зазначала, що покладається в усьому на рішення суду.

Правонаступник позивача, ОСОБА_2 у судовому засіданні 25.05.2017, як представник позивача, підтримала заявлений позов та пояснила суду, що ОСОБА_18 знаючи, що позивач має намір переписати майно на правнука, знаючи, що позивач недочуває, привела до нотаріуса і переоформила земельну ділянку і будинок на себе, а потім знаючи, що подали позов, продала майно ОСОБА_4 . По договору довічного утримання жодного разу не допомагала. Зазначила, що як онучка доглядала за позивачкою. Всі комунальні послуги сплачувала сама позивачка. Як онучка навесні і восени приїздила і прибирала дачу, а дачу ОСОБА_9 ніколи не відвідувала. Коли позивачка 9 місяців була у лікарні тільки вона доглядала за нею. Позивач нічого не подарувала їй, оскільки у неї були кредити та і не вважала за необхідне. На правнука ОСОБА_16 не переоформили квартиру та дачу, так як треба було опікунську раду, а батька не було, а в подальшому його позбавили батьківських прав і в цей час ОСОБА_9 потягла позивача до нотаріуса і розповідала казки. Про договір дарування позивач не знала, про це стало відомо через місяць-два, коли приїхала на дачу і ОСОБА_19 сказала, що онукам все віддасть, коли вони стануть повнолітніми. Вказала, що примірник договору не бачила. Про шахрайські дії нікому не повідомляли. Позивач підписала договір дарування не розуміючи, оскільки погано бачила та недочувала. ОСОБА_18 запевнила позивача, що після досягнення ОСОБА_16 повноліття, вона все переоформить на нього. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_16 досяг 21-річчя, а в 2014 році досяг 14-річчя. Він просив бабусю все оформити на нього і вона казала, що скоро переоформить. Умови договору довічного утримання з дня його укладання не виконувалися. Зазначила, що укладений правочин (договір дарування) є фіктивним, оскільки нотаріус не роз`яснила, що це був за договір, не роз`яснила прав та не надала на ознайомлення. Також вказала, що у день укладання договору купівлі-продажу дачі, її син ОСОБА_20 , отримав за неї кошти.

Представники правонаступника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позові та подали до суду письмовий виступ у дебатах.

Відповідач, ОСОБА_3 , у судовому засіданні 25.05.2017 заперечувала проти позову та пояснила суду, що всі угоди правильні. Позивачка все читала, все підписувала, вона і нині все розуміє, але перебуває під тиском свого представника. ОСОБА_2 , зі своїм старшим сином чинили тиск на неї (відповідачку), щоб вона продала дачу, оскільки він (син ОСОБА_2 - ОСОБА_20 ), одружувався та з`явилась дитина, тому вона і продала дачу та віддала йому кошти на квартиру. Особисто представник позивача до неї не зверталася, щоб дачу оформили на ОСОБА_16 , її старший син тиснув та наполягав на продажу дачі, бо йому ніде було жити. Коли позивачка після лікарні була у ОСОБА_66 три місяці, то її син здавав квартиру бабушки і гроші собі забирав. Вони там з неї знущалися і бабушка (позивачка) попросила її забрати, що вона і зробила. Зазначила, що користувалася дачею і доглядала позивача, а представник позивача жодного разу не приїхала. Зазначила, що її дача поряд із дачею позивачки і вони зробили прохід між дачами. Завжди носила позивачці їсти, обробляла город, прибирала будинок, а коли зятя вдома не було, то позивача запрошувала до себе. Представник позивача не дзвонила, щоб не продавали дачу, вона надіслала смс з нецензурною лайкою та зазначила, щоб забрала бабушку і поїхала в село. Вказала, що приходила до позивача і казала, що буде продавати дачу, приїхали всі - представник позивача та її сини, всі наполягали на продажу та бабуся погодилась. Зазначила, що просила дітей представника позивача приїхати та забрати речі бабушки, вони цього не зробили і ці речі у неї. Пару років бабуся платила задачу, а потім все платила вона. За квартиру бабуся сплачувала, оскільки пенсія 2500, а у неї 1000 грн. Зазначила, що бабуся утримувала представника позивача, по базару ходила та просила їжу, передавала їм. Вона ж два рази в тиждень їздила до позивачки, потім один раз, грошей їй не давала, оскільки позивачка казала, що вона ( ОСОБА_9 ) хвора, тому все сама буде робити. Зазначила, що ніколи не брала у бабушки їжу, гроші та не викрадала сумку. Діагнозу рак їй не ставили. В лікарню їздила лише вона - ОСОБА_9 , про що у своїх поясненнях бабушка і зазначала. Вказала, що з бабушкою ходила до нотаріуса 3 рази, щоб розірвати договір довічного утримання, але підрахували і виходило біля 8000 грн. до сплати, вони сказала, що дорого і вона ( ОСОБА_9 ) сказала, що тоді в суд. Пояснила, що при укладенні договорів дарування, нічого не порушували, все їй читали, права і наслідки роз`яснювали. Ніколи позивачка претензій не виставляла по договорам.

Відповідач, ОСОБА_4 у судовому засіданні 25.05.2017 заперечувала проти позовних вимог та пояснила суду, що купила будинок, оскільки він поряд з ділянкою її сина. Її син 3 роки спілкувався з ОСОБА_24 і бабушкою, і вона про всі договори знала і погоджувалась на продаж. Представника позивача ніколи на дачі не бачили. Всі документи для продажу, були перевірені нотаріусом. Зазначила, що спілкувалась з позивачем, вона пригощала її яблуками, у них були гарні стосунки. Коли приїздила до сина, то бачила позивача на обох ділянках. Історії з побиттям бабусі не було. Зазначила, що із сусідами та головою кооперативу не спілкується. Вказала, що скандалів та бійок не було, а ОСОБА_19 піклувалася про позивача, запрошувала її до себе, ходила до неї, давала їсти. Відносини у них були довірливі, як у матері і доньки. Бабушка сама трудилась на городі, їй це подобалось.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_25 25.05.2017 у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог та пояснив суду, що відповідач добросовісно набула майно у власність, заплатила кошти. Зазначив, що права позивача порушені не були. При цьому, вказав, що сплинули строки позовної давності. Вказав, що стало зрозумілим те, що ініціатором процесу є представник позивача - ОСОБА_2 , а не сама позивачка, оскільки у самої позивачки немає жодних вимог. Зазначив, що його довірителька не була обізнана про наявність спору між сторонами, відповідно не придбавала б спірне майно. Про спір не було відомо, а документи були перевірені, строк попередніх угод скінчився, відтак відповідач придбала майно.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузнєцової (Маковецької) Олени Адамівни - Алєксєєва С.А. 25.05.2017 у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог до нотаріуса та пояснила суду, що договір довічного утримання був підписаний позивачем та з договору убачається, що позивач ознайомлена із наслідками, діяла добровільно. Договір нотаріусом був посвідчений у відповідності до закону та інструкції. Поряд з цим, правочин було посвідчено більше 7 років тому, відтак підлягають до застосування строки позовної давності. Договір виконувався, тобто він є дійсним. Спір між сторонами може бути лише щодо того, що договір виконувався в неналежній формі в окремих його частинах. Протягом 7 років до нотаріуса письмового звернення щодо недійсності та невиконання не було. Лише було звернення щодо розірвання, але нотаріус не забезпечує явку сторін, упродовж останнього року, але прийшла лише ОСОБА_3 .

Третя особа, ОСОБА_5 у судовому засіданні 30.05.2017 підтримав заявлений позов та пояснив суду, що була домовленість між бабусею та прабабусею, що після досягнення ним повноліття майно буде передано йому. День народження ІНФОРМАЦІЯ_3 не пам`ятає. Приїздив з братом ОСОБА_20 до ОСОБА_3 щодо переоформлення власності, тоді була ще тітка, але нічого не вирішили. Дача перебувала постійно в користуванні бабусі. ОСОБА_19 на дачі нічого не робила. Було затоплення квартири по АДРЕСА_4 , де він ремонтував трубу водопостачання. ОСОБА_26 допомогти з ремонтом, але вона сказала, що оскільки всі кажуть, що квартира його, то і він має ремонтувати. Зазначив, що про договір дарування нічого не знав до 2017 року. При цьому, йому не відомо про жоден випадок утримання ОСОБА_27 . Вказав, що коли ОСОБА_28 зламала ногу, то жила у них 3 місяці та ОСОБА_19 приходила 2 рази, і тоді були скандали. Вказав, що у нього немає доказів витрачання коштів на позивача, коли вона жила у них. У той час квартиру по АДРЕСА_4 здавали, гроші йшли на утримання бабусі. Зазначив, що квартиру здавав його брат. Зазначив, що йому в 2014 році виповнилося 18 років, тоді вони розмовляли щодо переоформлення на нього дачі і квартири, але тоді сказали, що ще немає 21 року, відповідно угоди будуть укладені пізніше. Про договір довічного утримання дізнався в день його укладання, а про договір дарування землі та будинку дізнався, коли їх переоформлювали на ОСОБА_4 . Зазначив, що в 2014 році вони повинні були укласти договір дарування, але з ким саме він маго його укласти не знав, оскільки не знав, хто є власником, а документи були у ОСОБА_29 , тому і вів з нею перемовини. Вважав, що саме його права порушені.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_30 показав суду, що позивача знає з 2005 року, тоді ж познайомився з усією сім`єю. ОСОБА_31 є його колишньою дружиною, з якою він прожив з 2005 по 2013 роки, та старшою донькою ОСОБА_29 . Зазначив, що були домовленості про те, що по досягненню ОСОБА_16 повноліття буде подарована або квартира, або дача. На дачі бував весною-літом, а також восени. Дві дачі, як ОСОБА_27 , так і ОСОБА_29 розташовані поряд. Вони жили на дачі. Коли приїздив до них на дачу, то робив ремонт - підключав воду, обрізав дерева - на обох дачах. ОСОБА_19 заходила в гості до бабусі. Продукти привозили кожен сам собі. Одного разу ОСОБА_28 просила гроші на проїзд до пенсії. Підключав та відключав воду безкоштовно, а ремонт робив за власні кошти. Зазначив, що був присутній на святах. Коли були свята на дачі, запрошували бабусю чи ОСОБА_16 заносив їй щось поїсти. Коли ОСОБА_19 щось привозила поїсти чи збирала в саду, то передавала частину бабусі. Коли бабуся хворіла і жила на АДРЕСА_5 , то ОСОБА_19 приходила, ліки купувала. Зазначив, що бабусю в лікарню не возив. Зазначив, що йому відомо про те, що був договір дарування садового будинку. Вони оформлювали документи по нерухомості, але які саме йому не відомо. Документи були у обох. Зазначив, що ОСОБА_19 приходила, годувала і допомагала, годувала ОСОБА_16 . Вказав, що квартира на ОСОБА_32 чи дача мала бути передана внуку. А мови про квартиру на АДРЕСА_4 не йшло, оскільки було соціальним житлом. Вказав, що після 2013 року не спілкувався ні з ким. Показав суду, що квартиру на ОСОБА_32 бабушка віддала онуці та її чоловіку для проживання. Зазначив, що конкретних умов та обставин переходу майна до ОСОБА_16 не було. Бабуся просила ОСОБА_33 приглядати за дачею та квартирою, поки вона хворіє. Вказав, що йому нічого не відомо про договір довічного утримання. Вказав, що представник позивача була одружена, батько не хотів платити аліменти, не цікавився сином, тому був позбавлений батьківських прав. Вдома були розмови між ним та колишньою дружиною, що позбавлення батьківських прав потрібно для оформлення на ОСОБА_16 нерухомості.

ОСОБА_63 допитаний у судовому засіданні як свідок показав суду, що ОСОБА_19 довго умовляла позивача укласти договір довічного утримання, однак та хотіла на ОСОБА_16 . Договір був укладений з умовою, що після досягнення ОСОБА_16 повноліття квартира перейде до ОСОБА_16 . З договором дарування вийшла така ж ситуація і бабуся розраховувала, що дача буде ОСОБА_16 після його повноліття. Позивач зламала ногу на дачі, коли підіймалась на гору, та після лікарні була на Сєчєнова , оскільки не було кому доглядати. Позивач утримувалась за кошти ОСОБА_36 , а відповідач рідко навідувала бабусю, коли вона жила у представника позивача. Зазначив, що не пам`ятає, хто привозив позивача в квартиру на Алматинській і хто був ініціатором. Другий раз позивач зламала ногу на квартирі по Алматинській . Зазначив, що займався збором коштів на операцію, частину коштів віддала ОСОБА_38 , 12-14 тисяч грн., які вона зберігала на прохання позивача на поховання. Відповідач казала, що операція не важлива, оскільки не відомо чи позивач пережила б її. Відповідач на лікування дала 1000 грн., позивача відвідувала 2-3 рази на тиждень, якісь харчі, ліки купувала. З 30.10.2017 по 22.12.2017 було лікування. Писала позивач заяви про втрату паспорту, було кілька разів, востаннє перед випискою з лікарні в грудні 2017 року. Відповідач сказала, що вона забрала документи, щоб поховати позивача, оскільки вона її опікун. Договір по дачі був укладений на відповідача, оскільки весь час очорнювалась особистість ОСОБА_36 , а тому від позивачки до неї була недовіра. З 1991 року і до жовтня 2017 року бабуся сама за собою доглядала, а до неї приходили усі гості. Вказав, що здавав квартиру бабушки коли вона жила у них після перелому ноги. Вказав, що тоді викликав поліцію на ОСОБА_33 , коли вона прийшла в гості. Також зазначив, що він наполягав на продажі дачі, оскільки вважав, що нерівномірно розподілено майно. Відповідач 29.11.2016 передала йому кошти за продаж дачі - 20 тисяч доларів. Зазначив, що на той момент не знав, що будуть порушені чиїсь права. Під час виконання договору довічного утримання порушувались права, він був удаваним правочином. Про договір дарування не відомо нічого, але про його існування відомо приблизно два роки. Про договір довічного утримання дізнався восени 2014 року. Вказав, що до нього підходила відповідач і сказала, що не хоче нічого мати з ОСОБА_13 і ОСОБА_16 , тому продасть дачі, а він в свою чергу перепише на ОСОБА_16 частину квартири по Сєчєнова . Втрутилася ОСОБА_39 і сказала, що спірну землю продавати не треба. Він думав, що спірну ділянку переписали на ОСОБА_40 , а інше продали. ОСОБА_64 бачив на дачі. Зазначив, що був присутній під час укладення договору купівлі-продажу, але йому нічого не відомо. Позивач після укладення договору довічного утримання повідомила, що це не відповідало її волі, але коли саме це було не пам`ятає. Зазначив, що квартиру здавав від імені позивача, діяв на підставі довіреності.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_42 показав суду, що ОСОБА_43 помер в 2015 році. У той час свідок проживав у ОСОБА_13. Вона сказала, що будеш жити і допомагати по господарству. Потім в квартирі жила бабушка, десь від 6 до 8 місяців. Відповідач можливо одного разу приходила до бабушки. На дачі був приблизно разів 5. Чув розмову бабушки та ОСОБА_13, щоб дивились вони з мамою, щоб із дачею все було добре, оскільки вона мала бути їм. На похоронах був скандал, але точно не пам`ятає про що. Зазначив, що бабуся пообіцяла квартиру ОСОБА_16 , а ОСОБА_9 сказала, що квартира за нею, буде стежити за ними. Скандалів щодо грошей не пам`ятає. Зазначив, що жив там приблизно 6 місяців, з початку зими 2015 року. Хто був власником майна не знає, але бабушка казала, що хай все буде на ОСОБА_16 . Вказав, що при ньому щось оформляли на ОСОБА_16 , возив тоді до нотаріуса, але що саме не знає.

ОСОБА_44 допитана у судовому засіданні як свідок показала суду, що відповідач гарно виховує своїх дітей, купила Ользі квартиру. ОСОБА_1 її тітка. Останній раз спілкувались по телефону, а бачились приблизно півтори роки тому, коли у лікарню їздила. Показала суду, що позивач жила у ОСОБА_36 після виписки з лікарні, однак там її били і залякували, за словами останньої. У неї (свідка) було 12 тисяч, які на похорони відклала позивачка, вона їй (свідку) їх доручила, а вони (родина ОСОБА_36 ) змусили їх віддати. Дем`ян казав, що прийде з міліцією, а бабушка заборонила їх віддавати, але потім під їх тиском сказала віддати. Коли віддавала кошти, то взяла розписку. Бабушка хотіла, щоб її додому завезли, а вони її до себе забрали та утримували. Ходила з відповідачкою до них у гості, щоб бабушку провідати. Їй було погано, вона казала, що її б`ють, тоді відповідач відвезла її в квартиру на Алматинську . Коли бабушка в них була, то з її квартири усі речі повикидали, лишили лише диванчик, взяли квартирантів, а гроші забирали собі так як не працювали і їм треба було за щось жити, а потім баба прийшла в пусту хату. Вказала, що має ще сестру і тітку. Усією родиною радилися на кого оформити дарчу і вирішили на ОСОБА_9 , бо інші б усе продали, так і вирішили - дачу і квартиру оформили на ОСОБА_9 , оскільки позивачка довіряла їй. Також є заповіт на ОСОБА_16 . Коли б тьотя померла, то квартира б дісталась ОСОБА_16 , а дача невідомо кому. У 2015 році позивачу робили операцію, то відвідувала її, коли в село їхали, то брали її із собою. Також привозили із села їжу їй, а вона казала все ОСОБА_16 і ОСОБА_20 передать. Позивачка на базарі просила гроші і віддавала все ОСОБА_46 і ОСОБА_16 . Відповідач майже завжди у позивача бувала, сама приїздила. Позивачка від всіх угод відкладала гроші на похорони. Вказала, що знає, що за договором довічного утримання потрібно було доглядати за нею, він виконувався нормально. Останній раз на Алматинській була 3-4 місяці тому. На дачі бувала не часто, востаннє 3-4 роки тому. Кожен був на своїй дачі, але між дачами був прохід і бабушка казала, що ОСОБА_9 приносить смаколики. Бабушка гарну пенсію получала і сама за дачу, за газ платила. Позивач і відповідач виростили і вивчили дітей представника позивача ( ОСОБА_36 ). Свідку відомо, що відповідачка просила хлопців, дітей ОСОБА_36 , будувати щось на дачі, а не хотіли та змушували її все продавати. Відповідачка так і зробила, дачу продала, а кошти їм віддала. Раїса казала, що віддала їх ОСОБА_20 що б він купив квартиру. Внуки і правнуки фізично та психологічно впливають на бабушку, щоб збагатися. Всі в родині знали про всі договори. Позивач давала гроші ОСОБА_16 на навчання, на їжу. Показала, що ОСОБА_20 прийшов на угоду купівлі-продажу землі отримати свою частку в землі.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_47 показала суду, що працює консьєржом в будинку АДРЕСА_4 , де мешкала позивач. Показала, що працює 3 роки, весь час ОСОБА_9 ходила до позивача, а потім бабушка ногу зламала і її забрали, а в квартиру поселили квартирантів. Через 3 місяці бабушка повернулась у квартиру. До ОСОБА_13 жити йти не хотіла, бо б`є. Хлопці приходили і нічого не приносили, то бабушка виходила під під`їзд і гроші просила на хліб. На вулиці Гродненській виходила, їсти просила, то їй люди у торбу їсти кидали і допомагали до квартири занести. Зазначила, що до них (свідка) бабушка приносила документи, щоб вони читали. Про договір довічного утримання нічого не знає. Про садовий будинок бабушка казала, що продали без неї. Також вона казала давно, що все переписала на ОСОБА_14 . У бабусі з віком були проблеми, то вона могла казати, що речі вкрали чи поштарка пенсію не віддає. Бабушка казала, що квартиру у ОСОБА_12 треба забрати для правнуків. Про садовий будинок сказала, що продали без її згоди, а гроші їй не дали. Бабушка знала, що гроші віддали її онукам ОСОБА_67. Онуки ОСОБА_16 та ОСОБА_20 зі слів бабушки нічого не приносили і вона спускалася у під`їзд, щоб їй дали їжу. Просила, щоб вона (свідок) сходила у магазин, купила їй хліб, молоко. Нещодавно вдруге зламала ногу, приїхала ОСОБА_9 , помила її, в лікарню відправила, а потім до ОСОБА_13. Знову тоді пустили квартирантів. До того як ОСОБА_28 вперше зламала ногу, то її доглядала ОСОБА_9 , а інша консьєржка на прохання ОСОБА_27 гроші ОСОБА_16 пересилала. Онуки ОСОБА_13 та іншого правнука поруч не було.

ОСОБА_49 допитана у судовому засіданні як свідок показала суду, що позивач є її бабусею, відповідач мамою, ОСОБА_16 є її племінником. ОСОБА_16 та ОСОБА_20 приходили до неї на дачу. Її, маму та бабусю тероризував, що одружився ОСОБА_20 , тому треба продавати дачу. Сестра ОСОБА_13 сказала продавайте, коли оформили у нотаріуса, то гроші передали відразу ОСОБА_20 . В подальшому у ОСОБА_20 з ОСОБА_13 був скандал. Коли ОСОБА_13 була вагітна ОСОБА_16 , влаштовувала скандали, побила маму і мама була вимушена купити їй, ОСОБА_13, квартиру. Був договір довічного утримання і мама доглядала весь час за бабусею. Наразі лише скандали. Перед Новим Роком їздили з мамою, але їх не пустили - лайка і скандали. Зайшла лише передачу передати. Квартиру мама зберегла для ОСОБА_16 , коли помер її батько, то мама зберегла цю квартиру, щоб вона іншим по спадщині не відійшла. Перед Паскою навідувала бабусю, вона хотіла маму бачити ( ОСОБА_9 ), але їй не давала ОСОБА_13. ОСОБА_28 так і хотіла, щоб дача дісталась правнукам, так і вийшло. Вона продала і гроші віддала. Права позивачки не порушені. Бабушка не хотіла ніяких судів, не хотіла у ОСОБА_13 жити, але її насильно забрали. До того як бабушка зламала ногу, ніхто окрім мами (відповідачки) за нею не доглядав, ОСОБА_13 не навідувала, правнуки інколи приходили. Після того, як бабушка вперше зламала ногу, перевернулася в квартиру на Алматинській , оскільки ОСОБА_13 била її, то вона примусово викликала нотаріуса, щоб та довіреність підписала. Коли вдруге вона зламала ногу, то маму вже не пускали до бабушки. Бабушка все оформила на маму, оскільки боялась все оформити на ОСОБА_13 та внуків, оскільки боялась, що вони її відразу викинуть. Лиш тепер страждає її мама. ОСОБА_13 нотаріуса викликала, коли бабушка вперше ногу зламала, щоб та довіреність підписала, але вона не хотіла підписувати. ОСОБА_13 дзвонила ОСОБА_53 і казала: «приедь вправь этой старой дуре (бабушке), чтобы та подписала доверенность», вона відмовилась. Бабушка просила маму забрати її, бо їй було погано і її вона б`є. ОСОБА_19 доглядала за бабушкою за свій рахунок, приїздила до неї 2-3 рази на тиждень. Вона (свідок) їздила до бабусі частіше, ніж ОСОБА_16 . Бабушка жила на дачі та вигадувала казки, що вона голодна. Відомо зі слів бабушки, що звернулась до суду і підписала довіреність під тиском ОСОБА_13. Вона їй все невірно розповіла і та погодилась. Розмова ОСОБА_20 та ОСОБА_16 про продаж дачі була приблизно 2 роки тому. ОСОБА_13 казала, що її діти самі вирішують як з дачею вчинити.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_54 показала суду, що ОСОБА_1 є її тіткою, її матір двоюрідна сестра позивача. В родині постало питання про квартиру, всі знали, що вона буде ОСОБА_16 , але він був маленький і всі боялись, що якщо оформити на нього, то ОСОБА_13 з квартирою щось зробить. Тоді всі зібрались разом та говорили, що найпорядніша ОСОБА_9 та вона онука свого не образить, тому тоді домовились, що вони підпишуть договір довічного утриманні і нікому не скажуть. Але бабушка відразу всім розказала. Доглядала за бабусею ОСОБА_9 . Коли бабуся зламала ногу, то ОСОБА_13 подзвонила, із лайкою попросила приїхати, щоб зробити щось із старенькою, щоб приїхав нотаріус і підписали довіреність. Бабушка завжди працювала та утримувала ОСОБА_13 з ОСОБА_16 . Коли бабушка у ОСОБА_13 була, то вона говорила їй неправду про ОСОБА_14 , абабушка Льолю боялась. Бабушка все життя всіх утримувала. З приводу продажу дачі повідомила, що їй подзвонила ОСОБА_10 та сказала, що ОСОБА_20 пішов до сусідів, щоб ті дачу купили. Казала, що ліпше купили б квартиру, щоб родину зберегти. Як оформили дачу на ОСОБА_14 , то ніхто нічого не робив на дачі, а як продали, то гроші ОСОБА_20 на квартиру віддали. Є ще одна онучка ОСОБА_55 , і інші, але квартиру ОСОБА_10 зберігає для ОСОБА_16 . Не відомо про те, чи знала позивач про купівлю-продаж дачі, але права її порушені не були, оскільки 8 років тому позивач переписала на ОСОБА_14 для збереження майна її онукам. Договір дарування був укладений 8 років тому, про що розповідала позивачка, та вона (позивачка) усім родичам розповіла. ОСОБА_19 усе робила по договору довічного утримання: кормила, мила, на дачі допомагала.

Свідок ОСОБА_56 у судовому засіданні показав суду, що позивача бачив декілька разів, декілька разів і спілкувались. Знав її як бабусю ОСОБА_13. ОСОБА_57 бачив декілька разів, чи на похоронах, чи на поминках. ОСОБА_4 не знає. Зазначив, що ОСОБА_13 піклувалася про бабусю, визволяла її з дачі, вона була там замкнута. Декілька разів надавав допомогу і один раз возив бабусю до лікарні швидкої допомоги. Також допомагав по господарству на дачі. Позичав кошти ОСОБА_13 - 2 рази на операцію по заміні суглоба: 100 000 та 70 000 грн., десь в 2013-2014 роках. Дах та двері на дачі робили за кошти ОСОБА_13. Розмови про дарування будинку було, але не пам`ятає про це нічого. ОСОБА_13 щось розказувала, комусь мали з її синів подарувати, але не знає кому саме. Щодо земельної ділянки та правочинів щодо неї нічого не знає.

З огляду на відмову ОСОБА_5 від позову у частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладання договору довічного утримання, укладеного 31.03.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 481; зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти вчинити дії, а саме оформити договір дарування квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 та закриття провадження у справі в цій частині, суд досліджує та надає оцінку позовним вимогам ОСОБА_2 як правонаступника позивача ОСОБА_1 у частині вимог щодо визнання недійсним з моменту укладання договір дарування садового будинку АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; визнання недійсними з моменту укладання договори відчуження садового будинку та земельної ділянки серія та номер 1386, виданого 29.11.2016 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського державного нотаріального округу Кравченко О. В. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та повернути сторони за такими договорами у попередній стан, витребувати майно з чужого незаконного володіння, а саме з володіння ОСОБА_4 ; зобов`язання ОСОБА_3 за власні кошти вчинити дії, а саме оформити договір дарування садового будинку АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_5 ; зобов`язання ОСОБА_3 відшкодувати моральні збитки у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн.

Відтак, суд, вислухавши позиції учасників у справі та їх представників, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності виданого 30.06.2005 ГУ житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), садовий будок № НОМЕР_1 в СТ «Приозерний» площею 43,7 кв.м. по АДРЕСА_5 на праві приватної власності належав ОСОБА_58 (т.1 а.с.10)

Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2005 у справі №2-5847/10, визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частину дачного будинка і земельної ділянки АДРЕСА_6 , як дружини померлого ОСОБА_59 (т.1 а.с.95).

31.03.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 481.

ОСОБА_1 на момент спірних правовідносин була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_7 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить садовий будинок, загальною площею 43,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1386, виданий 29.11.2016, видавник: ОСОБА_60 приватний нотаріус Київський міський державний нотаріальний округ та земельна ділянка площею 0.0607 га, кадастровий номер :90:964:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1384, виданий 29.11.2016, видавник: Кравченко Олена Володимирівна приватний нотаріус Київський міський державний нотаріальний округ, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.04.2017 № 84046872, які належали ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 07.11.2011 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. (т. 1 а.с. 53-54).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 9 від 28.09.2018 (т. 3 а.с. 29-30).

27.10.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири, за умовами якого дарувальник, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, подарувала (передала безоплатно та безумовно), а обдаровуваний прийняв в дар належну дарувальнику на прав власності квартиру АДРЕСА_1 з (тридцять дев`ять з) (т. 3 а.с. 122).

За вимог ч.ч. 1-3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи, що сторонами у справі на подано до суду письмових доказів в частині укладання між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору дарування садового будинку та земельної ділянки, а також договору купівлі продажу садового будинку та земельної ділянки укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а суд у відповідності до вимог ЦПК України не має права збирати докази у справі самостійно, суд при розгляді даної справи досліджує письмові докази наявні в матеріалах справи та надає оцінку повідомленим сторонами обставинам у справі, а також виходить з того, що сторонами визнається факт укладання договорів дарування та купівлі-продажу садового будинку, загальною площею 43,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0.0607 га, кадастровий номер :90:964:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Також, суд вважає за необхідне звернути увагу учасників справи на ту обставину, що клопотань про витребування доказів, оформлених та поданих до суду у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України, в редакціях чинних на момент розгляду справи, подано не було.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтями 316-319, 328 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частин першої - другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 2 статті 719 ЦК України обумовлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача посилалася на те, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір дарування садового будинку та земельної ділянки є фіктивним правочином, оскільки внутрішня воля позивачки не відповідала зовнішньому її прояву, відтак зазначений договір є недійсним.

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.23019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Оскаржуваних договорів матеріали справи не містять.

Поряд з цим, суд виходить з фактичних обставин у справі, що були встановлені під час судового розгляду. Так, під час судового розгляду, дослідивши обставини, які передували укладенню оспорюваного договору дарування, судом не було встановлено обставин, які б підтверджували фіктивність правочину, відтак дійшов висновку, що волевиявлення сторін правочину було спрямовано на збереження майна в родині, що відповідало волі померлої ОСОБА_1 , що відповідає волевиявленню сторін в момент укладення договору. Судом встановлено, що померла ОСОБА_61 бажала, щоб її майно було збережено для онуків, правників, зокрема ОСОБА_16 та ОСОБА_20 , що у цій частині підтверджується показаннями свідків. Зазначений договір був укладений для збереження майна, що відповідало волі померлої ОСОБА_62 , а кошти від відчуження майна були передані правнуку ОСОБА_16 , як і воліла померла ОСОБА_1 . Позивачем, так і її правонаступником не доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , укладаючи спірний договір дарування не мали наміру досягти обумовлених ним юридичних наслідків. Єдиною волею померлої позивачки, як вказувала остання, надаючи до суду пояснення, так і з огляду на покази свідків, було бажання зберегти майно та передати правнукам, що і було зроблено відповідачкою ОСОБА_3 . Так, остання під час судового розгляду подарувала квартиру ОСОБА_5 , яка була предметом договору довічного утримання, як того воліла померла ОСОБА_1 та в цій частині провадження у частині позовних даній справі було закрито, відтак справжня воля останньої була здійснена. Щодо відчуження судового будинку та земельної ділянки судом встановлено, що кошти від відчуження зазначеного майна були передані правнуку померлої позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_20 , що підтверджується показами свідків, що відповідало волі померлої та свідчить про те, що майно було збережено в родині, як того бажала померла. Судом також враховуються пояснення померлої позивачки ОСОБА_1 надані в судовому засіданні, згідно із якими остання була обізнана із договорами дарування та купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки, фактично не заперечувала щодо них та наслідків до яких вони призвели.

Отже, у суду відсутні правові підстави вважати, що вказаний правочин (договір дарування) є фіктивним відповідно до вимог статті 234 ЦК України.

У частині посилань сторони позивача на необхідність застосування наслідків удаваного правочину, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, удаваний правочин - це правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто, тут місце має завжди укладення двох правочинів: реального правочину, вчиненого з метою створити певні юридичні наслідки та правочину, вчиненого для приховання реального правочину. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Сторони, здійснюючи удаваний правочин, маскують іншу юридичну дію, іншу мету, яку вони мали насправді на увазі.

Таким чином сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Отже, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків, а не «приховують» сторону правочину.

Таких висновків дійшла Об`єднана палата КЦС Верховного Суду у постанові від 14.02.2022 у справі № 346/2238/15-ц.

В той же час, стороною позивача не наведено суду обставин за якими суд мав би встановити удаваність правочину - договору дарування садового будинку та земельної ділянки та відповідно застосувати до сторін такого правочину правила правочину, який вони насправді вчинили. Не наведено стороною позивача і доводів в частині того, який же саме правочин уклали між собою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , приховання кого оформили договором дарування.

Також, щодо посилань сторони позивача на недійсність договору дарування виходячи із положень ст. 231 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Під час розгляду справи по суті судом не встановлено, що договір дарування садового будинку та земельної ділянки укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , був вчинений ОСОБА_1 внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. В цій частині суд враховує пояснення позивача ОСОБА_1 про те, що остання самостійно збирала документи з метою укладання договору з ОСОБА_3 , та до укладання такого правочину її ніхто не примушував.

Щодо посилань позивача у позові на норми ст. 725, 727 ЦК України, як підстав для визнання недійсним договору дарування садового будинку та земельної ділянки, то суд вважає, що останні не можуть бути застосовані в межах розгляду даної справи з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 725 ЦК України договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред`являти вимог до третьої особи про виселення тощо). Дарувальник має право вимагати від обдаровуваного виконання покладеного на нього обов`язку на користь третьої особи. У разі смерті дарувальника, оголошення його померлим, визнання безвісно відсутнім чи недієздатним виконання обов`язку на користь третьої особи має право вимагати від обдаровуваного особа, на користь якої встановлений цей обов`язок.

Із наведеного положення закону випливає, що договір дарування допустимо укладати під умовою, яка може використовуватися як захід, що стимулює обдаровуваного до певної поведінки (наприклад, успішному завершенню навчання), або залежати від певної події (наприклад, весілля). Такі умови не породжують обов?язок обдаровуваного перед дарувальником, інакше б тоді договір дарування втратив свій односторонній характер. Значення умов є у тому, що вони є необхідною передумовою набирання чинності обов?язків дарувальника. Так, у відповідності до даної статті у договорі дарування може бути передбачено положення про обов?язок обдарованого вчинити певну дію майнового змісту на користь третьої особи або утриматися від її вчинення. Тобто дарувальник при укладанні договору може покласти на обдарованого виконати або утриматися від виконання певних дій відносно третьої особи, замість чого обдарований набуває право власності на подарунок. Наведене свідчить, що умова вчинити обдарованим певну дію майнового змісту на користь третьої особи або утриматися від її вчинення, не може стосуватися предмету подарунку, оскільки останній набувається у власність обдарованого у разі виконання ним обов`язку покладеного на нього дарувальником.

Що ж стосується вимог ст. 272 Цивільного кодексу України, то останні регулюють порядок і умови за якими договір дарування може бути розірваний на вимогу дарувальника. Натомість вимоги за поданим позовом стосуються визнання договору дарування недійсним, що виключає можливість його розірвання.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить до висновку, що стороною позивача не доведена, належними та допустимими доказами, жодна із заявлених підстав для визнання недійсним договору дарування садового будинку та земельної ділянки укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Оскільки судом не встановлено правових підстав для визнання правочину (договору дарування) недійсним, не підлягає задоволенню і вимога про визнання недійсними і договорів відчуження садового будинку та земельної ділянки, що укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки є похідними вимогами від основної.

Таким чином, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Рильська Лариса Семенівна приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору дарування садового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору відчуження садового будинку та земельної ділянки та повернення сторін за такими договорами у попередній стан, витребування майна з чужого незаконного володіння.

До спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя (частина третя статті 1230 ЦК України).

Оскільки компенсація моральної шкоди не була присуджена за життя ОСОБА_1 , відтак не увійшла до спадкової маси, тому у цій частині не відбулось ані матеріального правонаступництва, ані процесуального, відтак у цій частині суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо застосування строків позовної давності, то суд звертає увагу учасників справи на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц)».

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих, у зв`язку із відсутністю порушеного права позивачки, наслідки спливу строків позовної давності, у цій справі не застосовуються.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»).

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 203, 215, 231, 234, 235, 272, 316-319, 321, 328, 626, 638, 717, 719, 725, 727, 1230 ЦК України, ст 10, 11, 13, 60, 76-81, 89, 209, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 , правонаступником якої є ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_8 ), до ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_9 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_10 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_6 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (вул. Трьохсвятительська, 4-В, м. Київ), Рильська Лариса Семенівна приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (вул. Трьохсвятительська, 4-В, м. Київ), Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві (пров. Музейний, 2-Д, м. Київ), про визнання недійсним договору дарування садового будинку та земельної ділянки, визнання недійсним договору відчуження садового будинку та земельної ділянки та повернення сторін за такими договорами у попередній стан, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено 15.03.2024.

Суддя: