Справа №442/2801/24
Провадження №2/442/794/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про розірвання шлюбу та про визначення місця проживання дитини,

за участю секретаря судового засідання Федишина Б.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Костик М.П. ,

в с т а н о в и в :

05.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з даним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 01.10.2013 уклав шлюб з відповідачкою, який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис №179. За час шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що спочатку подружнє життя з відповідачем складалося добре, однак згодом їхні відносини погіршились, вони перестали розуміти один одного, погляди на ведення спільного побуту у них різні. Продовж останнього півтора року, між ними відсутні фактичні шлюбні відносини, шлюб існує формально. Вважає, що між ними відсутні такі складові сім`ї як спільне проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов`язків подружжя, а сам шлюб носить лише формальний характер. Зсилається на те, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Відтак просить розірвати їхній шлюб.

Крім цього, вказує, що їхні діти повністю перебувають на його утриманні, зростають під його наглядом, він займається їхнім вихованням. Діти прив`язані до нього, як батька. Вважає, що розлучення дітей з батьком та зміна місця проживання, звичної комфортної обстановки може негативно вплинути на їх подальший розвиток.

Вважає, що діти не можуть бути передані для проживання з матір`ю, адже остання не може забезпечити їм належні умови проживання. Мати не цікавиться життям дітей, зрідка їм лише телефонує, фінансово не допомагає, оскільки сама потребує матеріальної допомоги. Крім цього, ОСОБА_2 проживати однією сім`єю та виховувати дітей не бажає, тобто, не виконує свої батьківські обов`язки, самоусунувшись від виховання сина ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_5 .

Він дуже любить своїх дітей, не уявляє життя без них і має змогу забезпечити їх всім необхідним, дбає про створення якнайкращих побутових умов для своїх дітей, постійно слідкує за їх станом здоров`ям, харчуванням, зовнішнім виглядом та розвитком, виховує та піклується про них, а також всіма силами намагається забезпечити гідний рівень життя. Більше того, у нього з дітьми склався стійкий психологічний контакт та прив`язаність. Діти також його люблять і поважають, тому після розірвання шлюбу і надалі залишаться проживати з ним.

Зазначає, що він позитивно характеризується за місцем проживання, користується авторитетом серед сусідів та друзів, ніколи не позбавлявся батьківських прав, не зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, не страждає будь-якими психічними розладами, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не маю та в розшуку не перебуваю, а тому просить визначити місце проживання їхній дітей разом з батьком.

Ухвалою від 10.04.2024 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22.04.2024.

22.04.2024 позивачем подано клопотання про доручення письмових доказів - письмових пояснення сусідів та родичів.

23.04.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 25.04.2024.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, послався на обставини, викладені у позовній заяві, яку просить задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подавши 23.04.2024 заяву про розгляд справи у її відсутності. Позову не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування з приводу задоволення позову покладається на думку суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Матеріалами справи встановлено, що 01.10.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис №179, що підтверджується повторно виданим Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.10.2014, а.с. 9.

Від даного шлюбу у подружжя ОСОБА_1 народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області, та дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а.с. 10-11.

Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позивач скористався даним правом та звернувсяь до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем.

Як встановлено, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі являється те, що у подружжя відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейне життя та провадження спільного побуту. Шлюбні відносини між подружжям припинені півтора роки тому, спільного господарства вони не ведуть, а сам шлюб носить лише формальний характер. Сім`я розпалася та існує формально.

З огляду на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З моменту звернення позивача з даним позовом до моменту розгляду справи судом сторони мали достатньо часу для примирення, а позивач вправі була скористатися своїм правом відмовитися від позову, однак такого не відбулося, сторони не примирилися.

Заперечуючи проти позову в частині розірвання шлюбу, ОСОБА_2 не наведено обґрунтованих мотивів, які б свідчили щодо відсутності підстав для розірвання шлюбу, щодо можливості його збереження.

Слід зазначити, що незгода відповідача з рішенням суду про розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини і не може бути примушений до їх збереження, не дивлячись на наявність у них дитини та тривалий час проживання сторін у шлюбі.

При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити без змін.

Що позову в частині визначення місця проживання дітей, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 8 статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За наслідками розгляду позовної вимоги про розірвання шлюбу, судом прийнято рішення про розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_1 .

Вказаним рішенням встановлено, що обставини справи об`єктивно свідчать про те, що після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами по справі наявний спір про визначення місця проживання їхніхмалолітніх дітей. Позивач, з урахування інтересів дітей та їхньої прихильності до нього, як батька, вважає, що діти повинні і надалі залишитись проживати разом з ним.

Разом з тим, судом встановлено, що малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг 10-річного віку, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла 10-річного віку, - проживають разом з батьком - ОСОБА_1 .

Мати дітей - ОСОБА_2 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 15).

За заявою ОСОБА_1 , Старостою м. Стебника, с. Болехівці, с. Нове Село 13.03.2024 проведено обстеження та складено акт обстеження умов проживання №106, яким встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з батьком - ОСОБА_1 , який їх самостійно виховує, а.с. 13.

Крім цього, згідно письмових пояснень ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є сусідами та родичами позивача, встанвоелно, що ОСОБА_1 більше року проживає на АДРЕСА_2 разом зі своїми дітьми та батьками. ОСОБА_2 з ними не проживає, оскільки виїхала за кордон. ОСОБА_1 самостійно виховує сина ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_5 . В цьому йому також допомагає його мати, а.с. 22-32.

ОСОБА_1 позитивно характеризується, до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 42-43).

Згідно ч. 4 статті 19 СК України та передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, органом опіки та піклування не надано висновку щодо розв`язання спору, хоча судом було зобов`язано надати такий, а відтак, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності зазначеного висновку.

Разом з тим, пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Суд з належною увагою ставиться до наданих в судовому засіданні пояснень малолітнього ОСОБА_4 , який підтвердив, що проживає з батьком і сестрою, бабусею та дідусем. Мати останній рік з ними не проживає, не підтримує з ними жодних відносин, не телефонує, всі питання щодо їхнього виховання та утримання вирішує батько. Коли батька немає, їхнім вихованням займається бабуся. На день його народження, яке було 16 березня 2024 року, мати навіть не зателефонувала, подарунку не передала. Просить залишити його проживати разом з батьком.

Отже, судом беззаперечно встановлено, що даний час малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повністю адаптовані до соціально-сімейних умов, створених їм батьком. Таким чином, за переконанням суду, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження їхніх теперішніх зв`язків, які забезпечать їм розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому до уваги судом не беруться.

При таких обставинах, позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 315, 317 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 10.10.2013 та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис №179.

Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишити без змін.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_17 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з їх батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно їх виховує за адресою - АДРЕСА_2 .

Рішення суду в частині розірвання шлюбу, після набрання ним чинності, направити до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа - відділу-служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради - місцезнаходження - пл. Ринок, 1, м. Дрогобич Львівської області, код ЄДРПОУ - 37564509.

Дата складення повного тексту судового рішення - 25.04.2024.

Суддя Курус Р.І.