Номер провадження: 22-ц/813/2869/24
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Пухи А.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

представник заявника ОСОБА_2

за участі заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Бондаря В.Я., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Заявник звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з заявою якою просить встановити факт народження дитини ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь, у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, батька зазначити на підставі ч.1 ст. 135 СК України.

Заявник вказує, що встановлення факту народження необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задоволено.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що зареєструвати факт народження дитини, яка народилася на території, тимчасово непідконтрольній Україні у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим заявник не в змозі, оскільки видане незаконним органом свідоцтво про народження не є документом, на підставі якого можливо провести державну реєстрацію народження особи, а отже, не створює жодних юридичних наслідків на території України.

Факт народження у місті Сімферополь, АР Крим у ОСОБА_1 дитини жіночої статі ОСОБА_3 підтверджений матеріалами справи, а саме виписний епікриз.

Приймаючи до уваги те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, в зв`язку з чим, заява підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2023, а саме виключити в мотивувальній та резолютивній частині рішення зазначення про громадянство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - «громадянка України».

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права та при порушенні норм процесуального права, та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що в порушення частини четвертої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України судом першої інстанції було розглянуто дану цивільну справу за відсутності належної заінтересованої особи, а саме Відділу, що своїм наслідком мало неповноту та неправильність встановлення обставин у справі.

В порушення частини другої статті 294 ЦПК України судом першої інстанції не було витребувано необхідні докази для забезпечення всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин даної цивільної справи, чим було порушено частину першу статті 294 ЦПК України та частину п`яту статті 263 ЦПК України в частині обґрунтованості судового рішення, у зв`язку з чим обставини даної цивільної справи були встановлені неповно та неправильно;

В порушення частини другої статті 315 ЦПК України судом першої інстанції було встановлено, факт що має юридичне значення, в той час як законом визначено інший порядок внесення змін до актового запису цивільного стану.

Зазначає, що суд встановивши факт неправильності графи «громадянство» матері в актовому записі про народження ОСОБА_3 , суд першої інстанції фактично порушив питання щодо правильності реєстрації народження останньої.

Оскільки Відділом було отримано заяву про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території засобами «Електронний суд» разом із копіями документів на підставі яких заявник встановлював факт народження дитини, в тому числі копію паспорта матері серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Після перевірки відомостей на сайті Державної міграційної служби України бланк вищевказаного паспорта - визнано недійсним.

Таким чином, при подачі заяви Позивачем були надані недостовірні відомості щодо належності до громадянства України.

У зв`язку з цим Відділ надав заперечення щодо зазначення громадянства матері «Україна» у зв`язку з відсутністю правових підстав та надав доказ у формі скріну екрану з сайту ДМС України.

Заперечення та додаток до заперечення було направлено засобами електронного зв`язку на офіційну поштову скриньку Приморського районного суду м. Одеси із накладенням ЕЦП.

Проте, при винесенні рішення від 29.09.203 у справі № 522/19107/22-Е, суд не врахував зазначеного доказу у вигляді інформації про недійсність бланку паспорта, про що зазначив в описовій частині рішення: «Доводи заінтересованої особи щодо того, що бланк паспорта заявниці визнано недійсним не підтверджуються доказами, адже заінтересована особа таких доказів не надала».

Необхідно звернути увагу суду, що 06.10.2023 Відділом було направлено клопотання щодо підтвердження чи спростування факту отримання судом 28.09.2023 заперечення та додатку до заперечення по справі 522/19107/23-Е та підтвердження, що суддя Бондар В.Я. отримав документи у повному обсязі.

10.10.2023 Відділом отримано відповідь на клопотання, в якому суд зазначив, що «відповідно до пояснювальної записки працівника канцелярії ОСОБА_4 , якою опрацьовувались заперечення по справі, що додаток до заперечень, які надійшли до суду 28.09.2023 по справі № 522/19107/23-Е, фактично не був переданий судді Бондарю В.Я.»

Вважають, що Відділ надав доказ про відсутність громадянства у громадянки ОСОБА_1 та заявник надав недостовірні відомості щодо свого громадянства, суд не дослідив відповідних доказів.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про графу «громадянство» матері в актовому записі про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відтак, недоцільним є посилання суду першої інстанції на паспорт серії НОМЕР_1 , громадянки України, оскільки як вбачається із вищевикладеного, під час перевірки відомостей на сайті Державної міграційної служби України бланк вищевказаного паспорта - визнано недійсним.

Оскільки, розглядаючи питання, що були заявлені в межах даної цивільної справи, суд першої інстанції не дослідив в повній мірі всі обставини та матеріали справи.

Таким чином, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2023 по справі № 522/19107/23-Е у відповідній частині є таким, що ухвалене з порушенням частини п`ятої статті 263 ЦПК України так як не відповідає критерію обґрунтованості, оскільки ухвалене не на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились , що не заважає апеляційному перегляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 15.03.2014 була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с.6-7).

Згідно виписного епікризу, у матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дівчинка масою 3750 гр., зріст 51 см.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що зареєструвати факт народження дитини, яка народилася на території, тимчасово непідконтрольній Україні у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим заявник не в змозі, оскільки видане незаконним органом свідоцтво про народження не є документом, на підставі якого можливо провести державну реєстрацію народження особи, а отже, не створює жодних юридичних наслідків на території України.

Факт народження у місті Сімферополь, АР Крим у ОСОБА_1 дитини жіночої статі ОСОБА_3 підтверджений матеріалами справи, а саме виписний епікриз.

Приймаючи до уваги те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, в зв`язку з чим, заява підлягає задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Отже, свідоцтво про народження дитини, видане на тимчасово окупованій території, не створює правових наслідків на території України.

Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII, тимчасово окупована територія України, якою є Автономна Республіка Крим, є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Зареєструвати факт народження дитини, яка народилася на території, тимчасово непідконтрольній Україні у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим заявник не в змозі, оскільки видане незаконним органом свідоцтво про народження не є документом, на підставі якого можливо провести державну реєстрацію народження особи, а отже, не створює жодних юридичних наслідків на території України.

Факт народження у місті Сімферополь, АР Крим у ОСОБА_1 дитини жіночої статі ОСОБА_3 підтверджений матеріалами справи, а саме виписний епікриз.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна Республіка Крим та м. Сімферополь є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до положень частини 2 статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, народження фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, народження фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно із ч.1ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно зі ст.18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України»: «особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України».

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви, в зв`язку з чим, заява підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що недоцільним є посилання суду першої інстанції на паспорт серії НОМЕР_1 , громадянки України, оскільки під час перевірки відомостей на сайті Державної міграційної служби України бланк вищевказаного паспорта - визнано недійсним є необґрунтованим, оскільки як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги що у суду відсутні будь які докази щодо недійсності вказаного паспорту.

В суді апеляційної інстанції вказані докази на які посилається апелянт не надано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, апелянту направлялася ухвала про відкриття провадження по справі, в якому містилась інформації про час та дату судового засідання, також апелянтом було надано заперечення щодо поданої заяви.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П.Лозко