Справа № 159/933/24
Провадження № 2/159/588/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29 квітня 2024 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря судового засідання Панечко К.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Ковеля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення ним трирічного віку.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебуває з 18.05.2023 у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від першого шлюбу має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з нею, хоча спільний з відповідачем син зареєстрований із батьком. Відповідач відмовляється добровільно приймати участь в утриманні дитини, одяг, продукти харчування не купує. Вона на даний час не працює, займається вихованням дітей, отримує щомісячну допомогу при народженні дитини. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, з врахуванням індексу інфляції, щомісячно, та аліменти на утримання її, як дружини, з якою проживає дитина в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу до досягненню дитиною трьох років, починаючи з 01.02.2024 року.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2024 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив відповідач не подав.
В судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить трекінг поштового відправлення Укрпошти з відміткою «відправлення вручено:за довіреністю 12.04.2024», про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.
Беручи до уваги викладене, а також відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , від спільного подружнього життя мають дитину, а саме: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №4.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 18.05.2023 року сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 18.05.2023 року, актовий запис №172.
Таким чином, із досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права на отримання від другого із подружжя коштів на утримання малолітньої дитини та себе, як дружини яка здійснює догляд за їх спільною дитиною.
Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.
Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо або разом не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько.
Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.
За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема по сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними. Однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.
Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ураховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, яка фактично проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, суд приходить висновку, що позов про стягнення аліментів на дитину є обгрунтованим.
Крім того, згідно із частиною другою, четвертою статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Аналіз норм законодавства, які регулюють питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини досягнення дитиною трирічного віку, дає підстави для висновку, що матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. А тому твердження відповідача про те, що позивач офіційно працевлаштована, для вирішення позову в частині стягнення аліментів на її утримання правового значення не має.
Судом встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, тому позивачка має право на утримання від чоловіка батька їх дитини до досягнення сином Мироном трирічного віку.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд виходить із того, в ст.70 ЗУ "Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вказано, що із заробітної плати боржника у разі стягнення аліментів - 50 відсотків.
Таким чином, вирішуючи питання про розмір аліментів від частки заробітку (доходу) відповідача, суд керується тим, що відповідач працездатний, має можливість надавати таку допомогу, інших відомостей суду не відомо, вважає, що справедливим буде стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. За таких саме підстав рівною часткою і на утримання дружини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу). Що в сукупності буде дорівнювати 50 відсотків заробітної плати (доходу) відповідача.
Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Сторони не позбавлені можливості у разі зміни матеріального стану звернутися до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів.
Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому аліменти необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 16.02.2024 року.
Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.10,12,13,76,141,258,259,263-265,268,273,279,354 ЦПК України, ст.84,180-182,183 Сімейного кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.02.2024 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте Ковельським міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт ID-картка НОМЕР_3 , виданий 05.06.2023 орган 0717, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_5 виданий Ковельським МРВ УМВС у Волиснькій області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 29.04.2024 року.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН