Справа №: 272/430/24
Провадження № 2/272/295/24
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2024 року
Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої - судді - Чуб І.А.,
секретаря судового засідання - Хитоніній М.С.,
розглянувши у заочному порядку у відкритому судовому засіданні у м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, суд
Представник позивача звернулася до суду з позовом в інтересах позивача, в якому зазначає, що згідно договору дарування житлого будинку від 28 лютого 2002 року, зареєстрованого за № 135, ОСОБА_2 отримала в дар житловий будинок з прилеглими до нього надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,2300 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою старшого державного виконавця Богунського відділу ДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 07.04.2021 року, майно боржника ОСОБА_2 , а саме житловий будинок, місцезнаходження АДРЕСА_1 передано в рахунок погашення боргу стягувачу ОСОБА_1 , так як торги не відбулися і стягувач виявила бажання залишити за собою непродане майно. 05 серпня 2023 року ОСОБА_1 оформила право власності на вищезазначений будинок, отримала свідоцтво. З 05.08.2023 року позивач вважала себе власником, як вищевказаного будинку, так і земельної ділянки, на якій він розташований, і тому на протязі часу, що минув з моменту отримання нею будинку, відкрито користується, як ним самим, так і земельною ділянкою, без зміни її цільового призначення, тому, що обидва зазначені об`єкти нерухомого майна є двома складовими однієї складної речі садиби, і не можуть бути відокремлені одне від одного без істотного знецінення, крім того фізично не можливо використовувати будинок без користування земельною ділянкою, на якій він розташований. Тобто, фактично з переходом до неї права власності на жилий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, площею 0,2300 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на підставі договору дарування житлого будинку від 28 лютого 2002 року. З метою належного оформлення прав на дану земельну ділянку позивач у січні 2024 року звернулася з відповідною заявою до Андрушівської міської ради Житомирської області, однак їй було відмовлено. На підставі вищевикладеного, просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,2300 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування: АДРЕСА_1 .
Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у поному обсязі та просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Відповідно до ст.128 ЦПК України про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не подавала. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд, у відповідності до ст.ст.223 ч.4, 280 ч.1 ЦПК України, мав можливість ухвалити рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Як визначено ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За приписами п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України).
Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК Україн - У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.
Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість.
Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.
Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
В ході судового розгляду судом встановлено, що згідно договору дарування житлого будинку від 28 лютого 2002 року, зареєстрованого за № 135, ОСОБА_2 отримала в дар від ОСОБА_3 житловий будинок з прилеглими до нього надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,2300 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Постановою старшого державного виконавця Богунського відділу ДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 07.04.2021 року, майно боржника ОСОБА_2 , а саме житловий будинок, місцезнаходження: АДРЕСА_1 передано в рахунок погашення боргу стягувачу ОСОБА_1 , так як торги не відбулися і стягувач виявила бажання залишити за собою непродане майно (а.с.6).
05 .08.2023 року ОСОБА_1 оформила право власності на вищезазначений будинок, отримавши свідоцтво та зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав, про що свідчить витяг від 05.08.2023 № 341719846 (а.с.7-8).
З метою належного оформлення прав на земельну ділянку площею 0,2300 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до Андрушівської міської ради Житомирської області.
Рішенням сорок другої сесії восьмого скликання Андрушівської міської ради Житомирської області від 29.02.2024 року № 40 ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі у власність в зв`язку з невідповідністю об`єкта вимогам законів (дана земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 ) (а.с.9-10).

Із копії Державного акту ІІ-ЖТ № 052016 на право власності на землю видно, що ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2300 га - для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 41-42). Вказану земельну ділянку з житловим будинком ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 ..

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тому до неї відповідно до вимог ст. 120 ЗК України переходять майнові права на земельну ділянку, так як у позасудовому порядку рішенням Андрушівської міської ради позивачу відмовлено у реалізації нею права власності на земельну ділянку.

Земельне та цивільне законодавство передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з переходом до позивача права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до неї перейшло право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80 - 81, 89, 259, 264, 265, 268, 280, 282, 288, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 377 ЦК України, ст. ст. 78, 81, 120 ЗК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,2300 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.1 п.п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя:І. А. Чуб