ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Кузнєцової О. Ю.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Костіної Інни Григорівни

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року у складі судді Штих Т. В.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва Катерина Борисівна, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Яковлєва К. Б., про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивовано тим, що 11.06.2014 ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Яковлєвої К. Б. склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 після її смерті переходив у власність до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частках кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою позивача, померла.

Після її смерті позивач звернувся до десятої Державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини і дізнався, що 28.03.2016 ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Яковлєвої К. Б. був складений заповіт, відповідно до якого 61/100 частину вищевказаного будинку має перейти у власність ОСОБА_2 .

Вказував, що на момент складення вказаного заповіту ОСОБА_4 сильно хворіла і практично не могла самостійно скласти та підписати ще один заповіт.

Крім того, у ОСОБА_4 взагалі не було бажання змінювати складений заповіт, так як вона бажала віддячити йому за турботи під час хвороби. ОСОБА_5 до самої смерті спілкувалася з ОСОБА_4 і вона вказувала, що ніяких інших заповітів, крім заповіту від 11.06.2014, не існує.

Вважає, що заповіт від 28.03.2016 не міг бути складений та підписаний ОСОБА_4 , а тому підписаний іншою особою.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 28 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К. Б.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року, описку в якому виправлено ухвалою цього суду від 21 вересня 2020 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено заявлених підстав для визнання заповіту недійсним.

Не погодившись з вказаними рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Костіна І. Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачем та третіми особами, які були спадкоємцями померлої ОСОБА_4 за заповітом від 11.06.2014, в ході розгляду справи надавалися пояснення та докази про те, що на момент складання оскаржуваного заповіту від 28.03.2016 ОСОБА_4 була тяжко хвора (діагноз злоякісна пухлина кишківника) та не могла самостійно скласти та підписати заповіт, оскільки в лютому 2016 року навіть не могла утримати ложку щоб поїсти, мала порушення мови. Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції та їм не надано належної правової оцінки.

Таким чином, ОСОБА_4 у зв`язку з тяжкою хворобою не могла підписатися власноруч в оскаржуваному заповіті.

Вказує, що за клопотанням представника позивача у справі неодноразово призначалася почеркознавча експертиза, проте повертаючи матеріали без виконання експертом не були зазначені необхідні обсяги порівняльного матеріалу та не зазначено будь-якого вмотивованого обґрунтування недостатності наданих зразків підпису та зразків почерку, а клопотання експертів про надання додаткових матеріалів не містять жодного ґрунтовного мотивування стосовно того, з яких причин наданих документів не було достатньо для проведення експертизи.

Зазначає також, що неодноразово відмовляючи у задоволенні клопотань представника позивача про витребування доказів з метою проведення експертизи судом першої інстанції були допущені істотні порушення норм процесуального права, що унеможливило реалізацію позивачем своїх процесуальних прав щодо збирання доказів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано для розгляду за підсудністю до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харків померла ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилася спадщина, до складу якої увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті (статті 1218-1220 ЦК України).

За життя, ОСОБА_4 розпорядилася на випадок своєї смерті, склавши 11 червня 2014 року заповіт стосовно належного їй на праві приватної власності майна, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , заповіла в рівних частках - по 1/3 частці кожному, ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 , заповіла ОСОБА_6 .

Вказаний заповіт посвідчений 11.06.2014 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К. Б. та зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 56181529 (а. с. 5-6, т. 1).

28 березня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К. Б. за місцем знаходження ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчено новий заповіт ОСОБА_4 , оригінал якого з архівної справи (наряду) № 02-12 нотаріуса «Заповіти (у тому числі секретні заповіти)», том № 1, 2016 рік знаходиться у матеріалах справи на а. с. 60, т. 1.

Згідно даного заповіту, який оскаржує позивач, ОСОБА_4 розпорядилась на випадок своєї смерті, заповівши ОСОБА_7 належну їй на праві власності 61/100 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , та автомобіль марки HYUNDAI, моделі ІХ 35, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір сірий, об`єм двигуна 1998, тип ТЗ легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а ОСОБА_6 - належну їй на праві власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу (частини перша, друга, четверта статті 1254 ЦК України).

Як односторонній правочин, заповіт може бути визнаний судом недійсним з підстав, передбачених статтею 215 ЦК України, зокрема, недодержання в момент вчинення правочину вимог частини третьої статті 203 ЦК України.

Оспорений заповіт може бути визнаний судом недійсним у випадку, передбаченому частиною другою статті 1257 ЦК України у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України (див. правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справа № 242/99/19 (провадження № 61-20493св21).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

У справі, що переглядається апеляційним судом, предметом доказування є наявність дефекту волі заповідача в момент здійснення заповіту від 28.03.2016 на користь відповідача ОСОБА_2 , що покладає на позивача обов`язок доведення відповідних обставин.

Проте, як зазначено судом та не спростовується доводами апеляційної скарги, позивачем не надано доказів і під час розгляду справи не встановлено відсутність вільного волевиявлення заповідача, а також того, що ОСОБА_4 мала стійкий розлад здоров`я, через який не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Таким чином, за відсутності доказів невідповідності заповіту ОСОБА_4 від 28.03.2016 її внутрішній волі та вільному волевиявленню, підстав для визнання цього заповіту недійсним колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Обставини підписання заповіту особисто ОСОБА_4 , для встановлення яких апелянт просить забезпечити проведення судово-почеркознавчої експертизи, стосуються вимог щодо форми заповіту, встановлених статтею 1247 ЦК України, недодержання яких відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України тягне нікчемність заповіту, що не вимагає визнання його недійсним (частина друга статті 215 ЦК України).

У такому разі суд застосовує наслідки нікчемності правочину з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства та ефективності способу судового захисту для відновлення порушеного права позивача та його відповідності змісту права з урахуванням положень частини четвертої статті 1254 ЦК України, що у цій справі не встановлено.

Крім того, як вбачається з повідомлень № 4534 від 07.06.2017, № 16235 від 08.11.2017, № 5095 від 19.06.2018, № 9201 від 30.07.2019 судового експерта Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса, повідомлення № 10/416СЕ-19 від 25.11.2019 судового експерта Харківського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центу МВС України та повідомлення № СЕ-19/117-23/14811-ПЧ від 04.12.2023 судового експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, надані для дослідження документи не відповідають вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5) (зі змінами та доповненнями), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 р. за № 705/3145, щодо достовірності виконання підпису померлою ОСОБА_4 , що унеможливлює надання висновку судової експертизи.

За таких обставин, надавши належну правову оцінку доказам у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки на підтвердження недійсності заповіту позивач належних та допустимих доказів не надав.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, підстав для якої апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Костіної Інни Григорівни - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. Ю. Кузнєцова