Провадження № 2/537/1118/2024
Справа № 537/3069/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2024 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі головуючого судді Дядечка І.І., за участі секретаря судового засідання Бобровської К.Д., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Губини А.Ю., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Яременка О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчука в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

установив :

Позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Губину А.Ю., звернулась до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати об`єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_2 автомобіль ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя автомобіль ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску, залишити у власності ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , на її користь грошову компенсацію в сумі 53 625, 00 гривень, що становить 1/2 вартості частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль; виділити у її власність наступне майно: телевізор Goldstar (2000 рік випуску), праску Tefal (2019 рік випуску), порохотяг Rowenta (2019 рік випуску), диван-софа (2014 рік випуску), тумбу із дзеркалом (2021 рік випуску), машинку пральну Whirlpool (2019 рік випуску), блендер Tefal (2022 рік випуску); виділити у власність ОСОБА_2 наступне майно: прасувальну дошку (2010 рік випуску); вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску); електроплитку Esperanse; поличку для взуття металева (2021 рік випуску); стіл журнальний (2018 рік випуску); бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску); піч мікрохвильову Samsung (2016 рік випуску); стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені витрати у виді витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп., витрат по оплаті проведення оцінки майна в сумі 3 500 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.11.2016 між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №1033. 03.04.2024 відповідач звернувся з позовом про розірвання шлюбу до Крюківського районного суду м. Кременчука (справа № 537/1647/24). За час перебування у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2019 року, сторонами по справі було набуте рухоме підставі договору купівлі - продажу від 19.10.2019 майно, а саме: автомобіль ЗАЗ Lanos, рік випуску 2008, державний номер НОМЕР_3 VIN: НОМЕР_2 , який було зареєстровано на ОСОБА_3 , прасувальна дошка (2010 рік випуску), вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску), електроплитка Esperanse, поличка для взуття металева (2021 рік випуску), стіл журнальний (2018 рік випуску), бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску), піч мікрохвильова Samsung (2016 рік випуску), телевізор Goldstar (2000 рік випуску), праска Tefal (2019 рік випуску), порохотяг Rowenta (2019 рік випуску), диван-софа (2014 рік випуску), тумба із дзеркалом (2021 рік випуску), машинка пральна Whirlpool (2019 рік випуску), блендер Tefal (2022 рік випуску), все майно, окрім транспортного засобу, місцезнаходження якого, позивачу невідоме, знаходиться за адресою постійного спільного проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 . Станом на 14.05.2024 ринкова вартість транспортного засобу становить 107250,00 грн, що підтверджено Висновком експерта №67 від 14.05.2024. Станом на 30.05.2024 ринкова вартість рухомого майна, відповідно до Висновку про ринкову вартість рухомого майна 240530 від 30.05.2024, становить: прасувальна дошка (2010 рік випуску) - 700 грн; вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску) - 1555 грн; електроплитка Esperanse - 2000 грн; поличка для взуття металева (2021 рік випуску) - 800 грн; стіл журнальний (2018 рік випуску) - 1500 грн; бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску) - 3000 грн; піч мікрохвильова Samsung (2016 рік випуску) - 2500 грн; телевізор Goldstar (2000 рік випуску) - 1000 грн; праска Tefal (2019 рік випуску) - 1000 грн; порохотяг Rowenta (2019 рік випуску) - 2000 грн; диван-софа (2014 рік випуску) - 1500 грн; тумба із дзеркалом (2021 рік випуску) - 2500 грн; машинка пральна Whirlpool (2019 рік випуску) - 3000 грн; блендер Tefal (2022 рік випуску) - 1000 грн. Всього: 24000,00 грн. На теперішній час сторони по справі не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна. ОСОБА_2 не визнає спільною сумісною власністю вказаний транспортний засіб набутий ними за час перебування у шлюбі, заперечує проти виплати грошової компенсації вартості частки транспортного засобу, який знаходиться у нього в одноособовому постійному користуванні. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя між сторонами не досягнуто. За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить кожному з подружжя нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто у кожного по 1/2 частці. Автомобіль безумовно є річчю неподільною. Також недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, і їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем. Тому доцільним є здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб за яким неподільна річ залишається одному з співвласників (відповідачу) зі стягненням з нього на користь іншого співвласника (позивача) грошової компенсації у розмірі вартості його частки і з подальшим (після сплати компенсації) припиненням спільної власності. При вирішенні питання про доцільність залишення автомобіля саме відповідачу зі стягненням з нього грошової компенсації на користь позивачки, остання звертає увагу, що такий позов заявила позивач, яка тим самим виявила згоду на припинення її права власності на вказане майно з отриманням замість нього грошової компенсації. Також відповідач користується даним автомобілем після припинення сімейних стосунків, і він має право керування транспортним засобом, тому доцільним є залишити автомобіль саме йому. Таким чином, обґрунтовано і доцільно залишити автомобіль у власності відповідачу, у якого і перебуває на даний час, а з нього на користь позивачки стягнути грошову компенсацію у розмірі вартості частки позивачки у вказаному майні. Такий поділ відповідає вимогам ч. 2 ст. 364 ЦК України та ч.2 ст.71 СК України. Стосовно іншого рухомого майна, позивач пропонує виділити у її власність наступне майно: телевізор Goldstar (2000 рік випуску), праску Tefal (2019 рік випуску), порохотяг Rowenta (2019 рік випуску), диван-софа (2014 рік випуску), тумбу із дзеркалом (2021 рік випуску), машинку пральну Whirlpool (2019 рік випуску), блендер Tefal (2022 рік випуску); виділити у власність ОСОБА_2 наступне майно: прасувальну дошку (2010 рік випуску); вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску); електроплитку Esperanse; поличку для взуття металева (2021 рік випуску); стіл журнальний (2018 рік випуску); бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску); піч мікрохвильову Samsung (2016 рік випуску).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.06.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

30.07.2024 до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, згідно вимог якого останній просить позовну заяву про поділ майна подружжя, зокрема, в частині поділу автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 107 250 грн задовольнити частково, а саме стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію в сумі 26 812 грн 5 коп., що становить вартості частки вартості автомобіля. В обґрунтування відзиву зазначено, що за час перебування у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти, на підставі договору купівлі - продажу від 19.10.2019 сторонами по справі було набуте рухоме майно, а саме автомобіль ЗА3 «Ланос» державний номер НОМЕР_4 вартістю 107 250,00 гривен. Автомобіль був придбаний для спільного користування та використовувався під час перебування осіб y шлюбі; Відповідач не заперечує та стверджує, що автомобіль ЗА3 «Ланос», державний номер НОМЕР_4 був придбаний під час перебування у шлюбі з позивачем. Проте твердження позивача, що на купівлю автомобіля були витрачені кошти в рівних долях не відповідає дійсності. Автомобіль «Ланос» був придбаний за 4 000 доларів США. Зокрема, щоб купити автомобіль «Ланос», відповідач продав власне авто «Жигулі» за 2 тисячі доларів США, та скутер за 500 доларів США, які були придбані ним до шлюбу з позивачем. Решта суми 1 500 доларів США були вкладені ними в покупку автомобіля «Ланос» в рівних частинах по 700 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, завчасно подала до суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Губина А.Ю. у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав у ньому зазначених.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, а саме не заперечував проти виділення у його власність та власність позивача, зазначене останньою в прохальній частині майно. Відповідач частково заперечував, щодо суми грошової компенсації, яку необхідно стягнути з нього на корить позивача, оскільки до шлюбу він мав автомобіль та скутер, вартість яких становила половину вартості автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 . Інша половина вартості становила спільні кошти сторін, які вони набули в шлюбі. Враховуючи дані обставини , ОСОБА_2 не заперечує проти виплати грошової компенсації позивачу в сумі 26 812 грн 5 коп., що становить вартості транспортного засобу.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Яременко О.І. у судовому засіданні не заперечував проти часткового задоволення позову, оскільки відповідач позовні вимоги, щодо виділення рухомих речей у власність сторін по справі визнав в повному обсязі. Вважає, що сума на яку ОСОБА_2 погодився, а саме 26 812 грн 5 коп. є адекватною та відповідає стану транспортного засобу.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, які були одержані за договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першої статті 65 СК України.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 Сімейного кодексу України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленість між ними (частини перша, друга ст. 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно; по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток. При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 595/970/20 (провадження № 61-4017св21).

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановленням їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. за N 11).

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 12.11.2016 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області був зареєстрований шлюб, про що було складено відповідний актовий запис №1033.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, останніми у шлюбі було придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме: телевізор Goldstar (2000 рік випуску), праска Tefal (2019 рік випуску), порохотяг Rowenta (2019 рік випуску), диван-софа (2014 рік випуску), тумба із дзеркалом (2021 рік випуску), машинка пральна Whirlpool (2019 рік випуску), блендер Tefal (2022 рік випуску); прасувальна дошка (2010 рік випуску); вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску); електроплитка Esperanse; поличка для взуття металева (2021 рік випуску); стіл журнальний (2018 рік випуску); бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску); піч мікрохвильову Samsung (2016 рік випуску).

Відповідно до висновку №240530 про ринкову вартість рухомого майна від 30.05.2024, ринкова вартість вищезазначеного рухомого майна становить 24 000 грн.

Згідно запропонованого позивачем варіанту поділу вищевказаного спільного майна подружжя, кожному зі сторін по справі виділяється майно в рівних частка, вартість якої становить 12 000 грн.

Оскільки, відповідачем не заперечується факт спільного придбання вищезазначеного майна та його розподілу відповідно до встановленого позивачем порядку, то суд вважає за можливе розподілити між сторонами вищевказане майно у порядку запропонованому позивачем.

Окрім того, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортним засобів, сформованого 09.05.2024, за відповідачем ОСОБА_2 19.10.2019 було зареєстровано право власності наавтомобіль марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

Згідно позовної заяви позивачка зазначила, що за час шлюбу з відповідачем вони набули у власність автомобіль марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , та оскільки даний автомобіль є неподільною річчю та наразі перебуває у одноособовому користуванні відповідача, тому він підлягає поділу на користь саме відповідача, зі стягненням з останнього на її користь грошової компенсації за його частку у спільному сумісному майні подружжя.

Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 7 лютого 2018 року у справі №654/5243/ 14-ц, якщо спірне майно набуте учасниками справи в період перебування в шлюбі, але зареєстроване на одного з подружжя, це не позбавляє іншого з подружжя права на частку в такому майні. Конструкція норми ст. 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував факт придбання за час шлюбу з позивачкою автомобіля марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , однак зазначив, що вказаний автомобіль був придбаний за 4 000 доларів США, з яких частково за кошти, що належали йому особисто та які були отримані ним внаслідок продажу належного йому на праві власності автомобіля «Жигулі» за 2 000 доларів США та скутеру за 500 доларів США. Решта суми у розмірі 1 500 доларів США була надана ним та позивачем в рівних частинах.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодного належного доказу того, що ним в період шлюбу були продані належні йому на праві особистої власності автомобіль марки «Жигулі» та скутер, та автомобіль марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний ним за кошти, що отримані від продажу вказаних транспортних засобів, тобто не доведено, що вказаний автомобіль був придбаний за кошти, що належали йому особисто.

Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом автомобіль марки ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний відповідачем за час шлюбу із позивачкою, то вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_2 ..

Відповідно до висновку судового експерта №67 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 14.05.2024 вбачається, що вартість автомобіля ЗАЗ Lanos, кузов седан, двигун НОМЕР_6 бензин, червоного кольору, VIN: НОМЕР_2 , яка визначена без його огляду, складає 107 250 грн.

Зазначений висновок відповідачем не спростований.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріали справи не містять будь яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили, що спірний автомобіль має іншу вартість, клопотання про призначення товарознавчої експертизи щодо визначення вартості автомобіля відповідачем не заявлялось, то суд приходить до висновку, що при вирішенні справи необхідно враховувати саме вказану вартість автомобіля у розмірі 107 250 грн.

Так, ч. 2 ст. 364 ЦК України визначено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Враховуючи, що спірний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя та є неподільною річчю знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_2 , а позивач згодна одержати від відповідача грошову компенсацію за належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, суд доходить висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу у власність спірного транспортного засобу, із стягненням з останнього на користь позивача 1/2 частини вартості автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску в розмірі 53 625 грн.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16, від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних із залученням експертів.

Відповідно до ч. 4, 6 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що за заявою позивача у справі була призначена транспортно-товарознавча експертиза, витрати за проведення якої в розмірі 2 000 сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією №9342-0432-0830-8438 від 13.05.2024.

Також, відповідно до Договору про надання послуг з оцінки майна №240530 від 30.05.2024 укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 останнім були здійснені роботи, щодо оцінки вартості рухомого майна.

З квитанції №240530 від 30.05.2024 вбачається, що за проведення оцінки майна ОСОБА_1 було сплачено було 1 500 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті проведення оцінки майна в розмірі 3 500 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2024 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Губиною А.Ю. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №07.

Згідно з наданим актом виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги №07 від 07.05.2024, складеного 06.06.2024, вбачається, що адвокат Губина А.Ю. надала, а ОСОБА_1 прийняла роботу у вигляді правничої допомоги (юридичних послуг) відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 07 від 07.05.2024 року, а саме: співбесіди з обставин звернення клієнта, надання усних консультацій з правових питань стосовно звернення клієнта; ознайомлення з матеріалами, документами тощо, наданими ОСОБА_1 для ведення справи, з?ясування та розробка правової позиції під час складання заяви про забезпечення позову та позовної заяви; розробка проекту заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви; підготовка документів до заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви (в тому числі друк копій заяви (з додатками) та подача заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви (з додатками) до суду; розробка проекту позовної заяви про поділ спільного сумісного майна між подружжям; підготовка документів до позовної заяви (в тому числі друк копій позовної заяви (з додатками), копій документів); подача позовної заяви (з додатками) до суду. Сума яка полягає оплаті за надані послуги становить 7 000 грн.

З квитанції б/н від 06.06.2024 вбачається, що позивач оплатила адвокату Губині А.Ю. гонорар згідно договору про надання правничої допомоги №07 від 07.05.2024 в розмірі 7 000 грн.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У Постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У Постанові від 07.09.2020 по справі № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.

Вартість правової допомоги, що встановлена у фіксованому розмірі, не потребує детального опису (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суд від 28.12.2020 у справі N 640/18402/19).

При обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 03.02.2021 у справі N 554/2586/16-ц).

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі N 922/1964/21.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, представник позивача приймав участь лише в одному судовому засіданні, а тому з урахуванням встановлених та доведених обставин, суд приходить до всиновку, що обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також доведеним розміром витрат на правничу допомогу є сума 5 000 грн., яка і підлягає до стягнення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов підлягає задоволенню, позивач згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0074297 являється інвалідом ІІ групи та відповідач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_7 є інвалідом ІІ групи, відтак сторони по справі відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнені від оплати судових витрат, то суд вважає за необхідне компенсувати судовий збір за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК, ст. ст. 60, 69, 70, 71,104, 105, 110, 112, 114, 115 СК України, ст. 368 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) автомобіль ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію вартості частини автомобіля ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску в розмірі 53 625 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 наступне рухоме майно: телевізор Goldstar (2000 рік випуску), праску Tefal (2019 рік випуску), порохотяг Rowenta (2019 рік випуску), диван-софа (2014 рік випуску), тумбу із дзеркалом (2021 рік випуску), машинку пральну Whirlpool (2019 рік випуску), блендер Tefal (2022 рік випуску).

В порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 наступне рухоме майно: прасувальну дошку (2010 рік випуску); вентилятор Grunhelm (2022 рік випуску); електроплитку Esperanse; поличку для взуття металева (2021 рік випуску); стіл журнальний (2018 рік випуску); бойлер Atlantic на 50 літрів (2016 рік випуску); піч мікрохвильову Samsung (2016 рік випуску).

Скасувати арешт, накладений ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21.05.2024 на транспортний засіб ЗАЗ Lanos, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , 2008 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по оплаті проведення оцінки майна в розмірі 3 500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 16.09.2024

Суддя І.І. Дядечко