Справа № 216/3547/16-ц
провадження №2/216/33/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м.Кривого Рогу в Дніпропетровській області в складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю

секретаря Кравець А.С. .

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті Ради, третя особа: комунальне підприємство ДОР " Криворізьке бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю , -

ВСТАНОВИВ:

З 15.07.2016 року в провадженні Центрально-Міського районного суду м Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті Ради, третя особа: комунальне підприємство ДОР " Криворізьке бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, яку позивач обґрунтовує наступним: у зв`язку з відсутністю власного житла ОСОБА_1 у 1992 році, за згодою з власниками покинутого будинку за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заселився для проживання у вказаний будинок. На той час будинок знаходився в аварійному стані, оскільки в ньому довгий час ніхто не проживав без вікон та дверей, зламаний дах та інше). ОСОБА_1 за власні кошти відремонтував будинок, добудував сіни, збудував гараж, паркан, провів воду, постійно сплачував комунальні послуги. Проживає в цьому домі постійно без реєстрації за місцем проживання. За весь цей час господарі будинку не з`явилися.

Про той факт, що ОСОБА_1 з 1992 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , без реєстрації за місцем проживання, представником ЧЛБТІ ОСОБА_4 05.10.2005 року було проведене обстеження цього домоволодіння, для встановлення права власності та складено Акт. Цей Акт підписали сусіди ОСОБА_1 : ОСОБА_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_1 та ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_2 .

22.03.2016 ОСОБА_1 написав заяву на ім`я голови Центрально-Міської районної в місті ради Нєженцева С.В. з проханням видати йому свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за набувальною давністю, але 22.04.2016 року йому було відмовлено в цьому.

Позивач вважає, що він має право на отримання свідоцтва про право власності за набувальною давністю на домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки заволодів цим будинком добросовісно, користується відкрито, сплачує всі комунальні послуги, вживає необхідні заходи для утримання будинку в належному стані, володіє будинком безперервно з 1992 року по цей час.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 .

Ухвалою суду від 19.09.2016 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 15.02.2024 року .позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті Ради, 29.03.2021 року, у своєму відзиві зазначив, що позивач дійсно довготривалий час відкрито та добросовісно користується житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 , але в матеріалах справи відсутні дані що до попередніх власників будинку та їх спадкоємців, а тому просять суд в позові відмовити.

Представник третьої особи комунальне підприємство ДОР " Криворізьке бюро технічної інвентаризації» раніше неодноразово надавали на адресу суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представника.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 у 1992 році, за згодою з власниками покинутого будинку за адресою: АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 ) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заселився для проживання у вказаний будинок. На той час будинок знаходився в аварійному стані, оскільки в ньому довгий час ніхто не проживав без вікон та дверей, зламаний дах та інше). ОСОБА_1 за власні кошти відремонтував будинок, добудував сіни, збудував гараж, паркан, провів воду, постійно сплачував комунальні послуги. Проживає в цьому домі постійно без реєстрації за місцем проживання. За весь цей час господарі будинку не з`явилися.

Представником ЧЛБТІ ОСОБА_4 05.10.2005 року було проведене обстеження цього домоволодіння, для встановлення права власності та складено Акт. Цей Акт підписали сусіди ОСОБА_1 : ОСОБА_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_1 та ОСОБА_6 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , паспорт НОМЕР_2 . (а.с.7-8)

22.03.2016 ОСОБА_1 написав заяву на ім`я голови Центрально-Міської районної в місті ради Нєженцева С.В. з проханням видати йому свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за набувальною давністю, але 22.04.2016 року йому було відмовлено в цьому. (а.с.9,10)

Позивач вважає, що він має право на отримання свідоцтва про право власності за набувальною давністю на домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки заволодів цим будинком добросовісно, користується відкрито, сплачує всі комунальні послуги, вживає необхідні заходи для утримання будинку в належному стані, володіє будинком безперервно з 1992 року по цей час.

Згідно з документації з архівної справи, яка знаходиться в КП ДОР " Криворізьке бюро технічної інвентаризації» вбачається, що ОСОБА_3 володів нерухомістю за адресою: АДРЕСА_7 , на підставі договору купівлі-продажу. Жодні дані про ОСОБА_2 встановити не вбачається можливим.

Згідно витребуваних судом з Саксаганського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було отримано повний витяг з актового запису про смерть громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого встановлено наявність у в нього сина ОСОБА_7 .

Згідно витребуваних судом з Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, даних. Встановлено, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 з заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 , який є рідним сином ОСОБА_3 (власника будинку), пояснив, що будинок, у якому мешкає позивач, колись дуже давно належав його батькам, які у 1977 році отримали квартиру, та покинули цей будинок. Деякий час використовували його як дачу, а потім зовсім покинули. Мати померла у 2000 році, а батько у 2010 році. Жодного заповіту після смерті, батьки не залишали, а він та його брат спадщину після смерті батьків не приймали. Свідок давно знає, що багато років покинутим будинком батьків користується інша людина, який навів в ньому лад, жодних майнових претензій до цієї людини він не має.

На замовлення позивача ОСОБА_1 , було виготовлено звіт про оцінку у вартості житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.11-32).

Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 32 роки продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_6 , суд вважає за можливе визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 1265, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті Ради, третя особа: комунальне підприємство ДОР " Криворізьке бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок А-1, загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 40,9 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя: М.В. БУТЕНКО