КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/8870/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/12145/23

15 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

-Болотова Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Ткач М.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

До Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі - ТОВ «Пологовий будинок «Лелека») про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 14.02.2022 року між позивачем та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Попередній договір №54П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт», відповідно до умов якого медичний центр взяв на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, одноплідна вагітність, пакет «Комфорт»(далі - Основний договір або Договір), на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта.

Згідно п.п.1.4, 1.6 договору, при підписанні даного попереднього договору пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 75497 грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за основним договором. Відповідно до рахунку-фактури № 71651 від 14.02.2022 року загальна сума до оплати складає 75497,00грн. У зв`язку з відсутністю у позивача повної суми коштів для оплати рахунку-фактури, відповідачем було запропоновано позивачу частину коштів в розмірі 32367,00 грн. сплатити кредитними коштами, отримавши їх у monobank, який співпрацює з відповідачем, на умовах розстрочки платежів, а іншу суму в розмірі 43130 грн. сплатити в касі. Погодившись з пропозицією позивач згідно рахунку-фактури № 71651 від 14.02.2022 року сплатила готівкою в касі частину коштів у сумі 43130,00грн., що підтверджується фіскальним чеком №47247 від 14.02.2022 року. Решту коштів у сумі 32367,00 грн. відповідачу перераховано банківською установою, позивачем отриманий в банку кредит погашено в повному обсязі, що підтверджується капіями банківських документів. Крім того, 14.02.2022 року у день укладення попереднього договору, позивачем згідно рахунку-фактури №71652 від 14.02.2022 року додатково здійснено оплату майбутньої послуги медичного закладу з розширеного генетичного скринінгу на 42 спадкових захворювань обміну речовин у сумі 2870 грн, що підтверджується фіскальним чеком № 47246 від 14.02.2022 року.

Таким чином, загальна сума авансових платежів позивача за надання відповідачем у майбутньому медичних послуг склала 78 367,00 грн. Як зазначає позивач, у подальшому Основний договір між нею та відповідачем укладений не був, послугами медичного закладу вона не скористалася. 14.03.2022 року позивач направила на електронну пошту відповідача заяву про повернення сплачених грошових коштів. 02.04.2022 року від відповідача їй надійшов лист про те, що її звернення про розірвання договору прийнято. 14.06.2022 року на електронну адресу відповідача було направлено вимогу про повернення грошових коштів, отримання якої 15.06.2022 року було підтверджено ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

Крім того, претензія про повернення грошових коштів 06.06.2023 року була направлена позивачем на адресу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» засобами поштового зв`язку. Вказана претензія отримана представником позивача 08.06.2023 року. До теперішнього часу відповідачем сплачені кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на її користь грошові кошти сплачені в якості авансового платежу за Попереднім Договором у розмірі 78 367,00 грн., суму інфляційних витрат за період з червня 2022 року по серпень 2023 року у розмірі 10 931,29 грн., 3% річних за період з 15.06.2022 року по 15.09.2023 року у розмірі 2 950,03 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00грн.

20.11.2023 рокуна адресу суду від представника відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову, серед іншого з огляду на те, що 14.02.2022 між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем було укладено Попередній договір № 54П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - Попередній договір), відповідно до умов якого сторони приймають на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тиждень вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тиждень терміну вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), пакет «Комфорт»(далі - Основний договір), на умовах якого пацієнт зможе отримати кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Згідно із п. 1.4 умов Попереднього договору, при його підписанні пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 75497,00грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за Основним договором. Надати послугу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не мало фізичної можливості, оскільки позивач не зверталась до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у відповідності до п. 1.1. попереднього договору стосовно укладання основного договору та у ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» пологи не проводила. Разом з тим, позивачем у відповідності до умов Публічного договору про надання медичних послуг на користь відповідача були сплачені грошові кошти у сумі 2 870,00 грн. за послуги розширеного генетичного скринінгу на 42 спадкових захворювання обміну речовин.

Надати послугу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не мало фізичної можливості, оскільки позивач у ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» пологи не проводила. Введення воєнного стану в Україні стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов`язків перед позивачем за Попереднім договором, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів. З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з введенням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, було вимушене призупинити свою роботу до 01.09.2022. Відповідачем зазначено, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема, війну та воєнні дії.

Крім того, представник відповідача зазначає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості інфляційних втрат та 3% річних. Вважає, що з огляду на дію воєнного стану на території України, що є форс-мажорними обставинами, зобов`язання сторін продовжуються на цей період, а тому, у позивача відсутні підстави для захисту порушеного права у судовому порядку. Також, враховуючи незначну складність справи, враховуючи конкретні обставини даної справи, критерії розумності, дійсності та необхідності наданого обсягу правничої допомоги, а також враховуючи фінансовий стан відповідача, вважає, що розмір витрат позивача на правничу допомогу є завищеним та просить його зменшити до 3000,00 грн.

27.11.2023 рокуна адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечив проти доводів представника відповідача, з підстав викладених у відповіді на відзив.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 78 367 (сімдесят вісім тисяч триста шістдесят сім) гривень 00 копійок, 3 % річних у розмірі 2898 (дві тисячі вісімсот дев`яносто вісім) гривень 84 копійки, інфляційні втрати в розмірі 8246 (вісім тисяч двісті сорок шість) гривень 28 копійок; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1041 (одна тисяча сорок одна) гривня 76 копійок; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривні 00 копійок.

В решті заявлених позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 26 лютого 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказують, що відповідно до договору ведення, договір припиняється, у разі неможливості виконати договір Медичним закладом з вини пацієнта (проведення пологів пацієнта в іншому лікувальному закладі або місці).

Наголошував, що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його продовження до сьогодення стало обставиною непереборної сили для відповідача і таким, що унеможливило виконання своїх обов`язків перед позивачем за договором спостереження та попереднім договором, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень у результаті проведення активних бойових дій. З березня 2022 року відповідач вимушено призупинило роботу у Пуща-Водиці та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно. 06 березня 2022 року відповідач на своїй сторінці у Facebook та Instagram повідомило про зупинення прийому пацієнтів у Пуща-Водиці в зв`язку з активними військовими діями біля пологового будинку, який не приймав пацієнтів до 01 вересня 2022 року.

Вказував, що з початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям, ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям тощо, через що була неодноразово обстріляна будівля пологового будинку, яка зазнала значних пошкоджень і через що відкрито кримінальне провадження. Тобто відповідач вимушено з березня 2022 року призупинив роботу через російську агресію та введенням воєнного стану на території України, що є форс-мажорними обставинами.

З огляду на дію воєнного стану на території України та дію форс-мажорних обставин на весь період воєнного стану, у особи, перед якою це зобов`язання має бути виконано (позивача) на весь період воєнного стану, про що безпосередньо вказано в листі ТПП України, що зобов`язання сторін подовжуються на цей період, та відповідно у особи, перед якою зобов`язання має бути виконано (позивача) ще не виникло порушеного права, та відповідно відсутні підстави для захисту порушеного права в судовому порядку.

Таким чином, ТОВ «Лелека» не вбачало підстав для задоволення вимог позивача саме з огляду на передчасність її звернення до суду в зв`язку з відсутністю порушеного у позивача права з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України.

Щодо витрат на правничу допомогу вказують, що при розгляді справи заявляли клопотання про зменшення розмірів витрат на правову допомогу, так як вважає, що визначені позивачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними.Посилаються на скалданий матеріальний стан та дію форс-мажорних обставин.

Враховуючи викладене просили рішення скасувати з огляду на передчасність зверення позивача до суду у зв`язу з відсутністю порушеного права позивача.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення - без змін.

Вказує, що доводи апеляційної скарги є ідентичним доводам, що були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, на який нею було надано обґрунтовану відповідь з належними аргументами їх безпідставності. Усім доводам судом першої інстанції надано належну оцінку.

Вказує, що апеляційною скаргою взагалі не заперечуються встановлені судом першої інстанції обставини щодо необхідності стягнення грошових коштів. Апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо не дотримання судом перешої інстанції вимог законодавства та не спростовують висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вказував, що позивач відмовилась від укладання основного договору, про що сповістила відповідача, проте останній авансовий платіж не повернув.

При цьому, умовами договору передбачено право позивачки відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору.

Однак, відповідач не виконав умови Попереднього договору і сплачені позивачкою кошти не повернув.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд першої інстанції погодився із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд першої інстанції також врахував, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Проте, суд першої інстанції зазначив, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань, зокрема щодо повернення позивачу грошових коштів, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу, 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивачем у позовній заяві проведено розрахунок заборгованості, із якого вбачається, що розмір 3 % річних за період з 15.06.2022 року по 15.09.2023 року становить 2950,03грн., інфляційні витрати за період з червня 2022 року по серпень 2023 року становлять 10931,29 грн.

Однак, перевіряючи правильність нарахування 3% річних та інфляційних витрат, суд першої інстанції встановив, що позивач при нарахуванні 3% річних та інфляційних витрат здійснив розрахунки з 15.06.2023 року, не врахувавши, положення п.1.8. Попереднього договору. У зв`язку з цим, з урахуванням отриманої 15.06.2022 року відповіді від відповідача, у останнього виникло зобов`язання щодо повернення коштів позивачу протягом 5 робочих днів, відтак, суд першої інстанції самостійно провівши розрахунок, встановив, що розмір 3% річних за період з 23.06.2022 року по 15.09.2023 рік становить 2898,84 грн.

Окрім іншого, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, беручи до уваги заперечення сторони відповідача щодо заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вважав, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 4 000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 14.02.2022 рокуміж ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та ОСОБА_1 був укладений Попередній договір № 54П/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» (далі - Попередній договір), відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт», на умовах якого позивач зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Згідно з п. 1.4 Попереднього договору, при підписанні даного Попереднього договору пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 75 497,00 грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за Основним договором (Договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт».

Пунктом 1.5. Попереднього Договору передбачено, що авансовий платіж у розмірі, визначеному п.1.4. Попереднього договору виконується пацієнтом шляхом внесення та/або перерахування коштів у національній валюті України на рахунок Медичного закладу, вказаний у Попередньому Договорі, у том числі за допомогою електронних платіжних засобів, та/або з використання готівкового розрахунку в касі Медичного закладу, в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління Національного банку України.

Крім того, відповідно до п.1.6. Попереднього договору, грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості авансового платежу за даним Попереднім Договором зараховуються в рахунок оплати ціни послуг Медичного закладу за Основним договором.

Згідно із п. 1.8. Попереднього договору, у разі відмови Пацієнта або Медичного закладу від укладання Основного договору, у термін, передбачений п.1.1 цього Попереднього договору, зобов`язання за цим Попереднім Договором припиняються, при цьому грошові кошти сплачені в якості авансового платежу за даним Попереднім договором, підлягають поверненню Медичним закладом Пацієнтові, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється Медичним закладом, у безготівковій формі, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Пацієнта, та /або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу, та за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги (медичних послуг).

Згідно з рахунком-фактури №71651 від 14.02.2022 року загальна сума грошових коштів, яка підлягала перерахуванню позивачем на користь відповідача в рахунок виконання зобов`язань за Попереднім договором № 54П/02/2022 складала 75497,00грн.

На виконання умов Попереднього договору, згідно фіскального чеку №47247 позивачем 14.02.2022 рокучерез касу відповідача було сплачено 43130,00 грн.

Того ж дня, позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, у відповідності із яким Банк перерахував на рахунок ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошові кошти в розмірі 32367,00 грн. в рахунок виконання зобов`язань позивачем за Попереднім договором № 54П/02/2022.

Отже, як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, на виконання умов Попереднього договору № 54П/02/2022, позивачем на користь відповідача були сплачені грошові кошти на загальну суму 75497,00грн. ( 43130,00 грн + 32367,00 грн).

Крім того, 14.02.2022 рокувідповідно до рахунку-фактури № 71652 від 14.02.2022 рокута квитанції позивачем на користь ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було сплачено грошові кошти у сумі 2870,00 грн. за надання послуги «Розширений генетичний скринінг на 42 спадкових захворювань обміну речовини».

Позивач 14.03.2022 рокуелектронною поштою звернулася до відповідача, зі зверненням про повернення суми авансового платежу сплаченого за Попереднім Договором.

02.04.2022 рокупозивачу на електронну адресу від відповідача надійшла відповідь на її вищезазначене звернення, відповідно до якої її запит про розірвання договору прийнято.

14.06.2022 рокупозивач електронною поштою направила відповідачу заяву про повернення грошових коштів сплачених в якості авансового платежу за Попереднім Договором.

15.06.2022 рокувідповідач підтвердив про отримання заяви позивача про повернення грошових коштів сплачених в якості авансового платежу за Попереднім Договором, проте кошти не були повернуті.

Крім того, позивачем направлялась на адресу відповідача претензія від 06.06.2023року про повернення грошових коштів сплачених за Попереднім договором.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 рокув Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено з 23.08.2022 рокустроком на 90 діб та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022року за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія РФ проти України з 24.02.2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 509, 526 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, 611, 617 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно п.п.1.4, 1.6 договору, при підписанні даного попереднього договору пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 75497 грн, що дорівнює ціні/вартості послуг медичного закладу за основним договором. Відповідно до рахунку-фактури № 71651 від 14.02.2022 року загальна сума до оплати складає 75497,00грн.

У зв`язку з відсутністю у позивача повної суми коштів для оплати рахунку-фактури, відповідачем було запропоновано позивачу частину коштів в розмірі 32367,00грн сплатити кредитними коштами, отримавши їх у monobank, який співпрацює з відповідачем, на умовах розстрочки платежів, а іншу суму в розмірі 43130 грн сплатити в касі. Погодившись з прозицією позивач згідно рахунку-фактури № 71651 від 14.02.2022 рокусплатила готівкою в касі частину коштів у сумі 43130,00грн., що підтверджується фіскальним чеком №47247 від 14.02.2022 року.

Решту коштів у сумі 32367,00 грн відповідачу перераховано банківською установою, позивачем отриманий в банку кредит погашено в повному обсязі, що підтверджується капіями банківських документів. Крім того, 14.02.2022року у день укладення попереднього договору, позивачем згідно рахунку-фактури №71652 від 14.02.2022 додатково здійснено оплату майбутньої послуги медичного закладу з розширеного генетичного скринінгу на 42 спадкових захворювань обміну речовин у сумі 2870 грн, що підтверджується фіскальним чеком № 47246 від 14.02.2022року.

Таким чином, загальна сума авансових платежів позивача за надання відповідачем у майбутньому медичних послуг склала 78 367,00 грн.

Відповідач не виконав умови Договору № 54П/02/2022від 14.02.2022, медичні послуги позивачу не надав, проте грошові кошти у розмірі 78 367,00 грн., сплачені позивачем в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за Договором, усупереч приписам п. 10.1 Договору, не повернув.

Апеляційний суд приймає до уваги, що розмір вказаних сум, які підлягають поверненню позивачу, були підтверджені відповідачем у листуванні між ними.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом посилання відповідача в апеляційній скарзі на пункти договору, якими передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

Крім того, оскільки відповідачем не було своєчасно виконане грошове зобов`язання з повернення коштів за вказаними договорами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що внаслідок прострочення виконання вказаного зобов`язання у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: 3 % річних та інфляційні втрати.

Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року в справі № 308/1904/17 (провадження № 61-7691св19) щодо обґрунтованості вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України в зв`язку з неукладенням основного договору та невиконанням відповідачем обов`язку повернення авансу за попереднім договором.

Апеляційний суд приймає до уваги, що розрахунок сум, стягнутих судом першої інстанції, відповідачем не спростовувався і зустрічного розрахунку не надавалося, а заперечення апеляційної скарги зводяться до того, що з огляду на положення договору, згідно якого війну та воєнні дії сторонами віднесено до форс-мажорних обставин, встановлення воєнного стану на території України та дію форс-мажорних обставин на весь період воєнного стану, про що безпосередньо вказано у листі ТПП України, звернення позивача до суду є передчасним в зв`язку з продовженням зобов`язань сторін на час дії форс-мажорних обставин та відсутністю порушеного права.

Такі доводи є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Дійсно, Торгово-промислова палата України (далі - ТТП України) у своєму листі від 28 лютого 2022 вказала, що: «…засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Разом із тим, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання.

Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі № 922/1093/22).

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання внаслідок непереборної сили саме зобов`язання за укладеним сторонами договорами у вигляді повернення грошових коштів пацієнту після їх розірвання/відмови від укладення основного договору.

Крім того, відповідач посилається на загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року та Закон України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», як на підставу настання форс-мажорних обставин, наслідком яких продовжується термін виконання зобов`язань.

Втім, частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом 7 днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Належним підтвердженням відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є сертифікат ТПП України про настання форс-мажорних обставин, який в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, оскільки лист ТПП України не є сертифікатом у розумінні наведеного положення Закону, та разом з тим, не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта, для якого настали певні форс-мажорні обставини, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги про передчасність звернення позивача до суду та відсутність у неї порушеного права, а також щодо подовження зобов`язань сторін до закінчення дії форс-мажорних обставин.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі № 910/9258/20 суд послався на раніше сформульований у цілій низці своїх постанов висновок, відповідно до якого: засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання - саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, отже, навіть у разі наявності сертифікату ТПП України про форс-мажор суд оцінюватиме цей доказ у сукупності з іншими.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договорами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку відповідача, свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги по суті спору не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вирішено питання витрат на правничу допомогу.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано Договір про надання правової допомоги № 09/23-Ц від 31.05.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Атаманенком В.І., додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 31.05.2023 року, підписану позивачем та адвокатом Атаманенком В.І., якою сторони обумовили, що виплата гонорару (винагороди) авансом здійснюється у розмірі 5000,00 грн., ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 03/2023 від 31.05.2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 133, 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Частково задовольняючи заяву представника позивача та стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. суд першої інстанції врахував категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, розмір задоволених вимог, та керувався принципом законності, співмірності та справедливості.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: