УХВАЛА

09 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 754/446/22

провадження № 61-7349сво23

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Гулька Б. І. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - керівник Подільської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року у складі судді Бабко В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року керівник Подільської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна.

Позов мотивовано тим, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000103 виявлено факт незаконного вибуття із власності територіальної громади м. Києва нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Зазначав, що первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 була проведена за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації на підставі розпорядження (наказу) від 19 квітня 2004 року № 1430.

Відповідно до актового запису про смерть від 20 грудня 2017 року № 19757 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна їй за життя вищевказана квартира.

Спадкоємці за законом у померлої ОСОБА_3 відсутні, заповіт вона не складала, спадкова справа не заводилася, тобто спадщина після смерті ОСОБА_3 ніким не була прийнята. Отже, спадщина у вигляді вказаної квартири після смерті власника мала б бути визнана відумерлою і перейти у власність територіальної громади м. Києва.

Разом з тим, Подільською окружною прокуратурою м. Києва встановлено факт незаконного відчуження спірної квартири на користь третіх осіб.

Так, 15 березня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 зареєстрував право власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 березня 2018 року № 76, укладеного з ОСОБА_5 , як продавцем спірного нерухомого майна. Відповідно до умов пункту 3 вказаного договору квартира АДРЕСА_1 належить продавцю ОСОБА_5 на підставі договору дарування квартири, посвідченого 01 липня 2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л. К. за № 271. Проте, серед справ приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л. К. вказаний договір дарування квартири не виявлений, що підтверджується листом Київського обласного державного нотаріального архіву від 17 грудня 2021 року № 3321/01-17.

Крім того, відповідно до висновку експерта від 30 травня 2019 року № 17-3/613, складеного на виконання постанови від 18 квітня 2019 року про призначення додаткової технічної експертизи документів у кримінальному провадженні № 0000103 від 06 січня 2016 року,реквізити татекст договору дарування квартири від 21 липня 2009 року № 271, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , не відповідають аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу на території України, що свідчить про неукладеність цього правочину.

У подальшому, 23 березня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 зареєстровав право власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2018 року № 94, укладеного з ОСОБА_4 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40274952 від 23 березня 2018 року). ОСОБА_1 була допитана в ході досудового розслідування як свідок та пояснила, що підписала договір купівлі-продажу квартири не з дійсним власником вказаного нерухомого майна.

На запит окружної прокуратури Київське міське бюро технічної інвентаризації підтверджено реєстрацію права власності на спірну квартиру лише за ОСОБА_3 та відсутність цієї реєстрації за будь-якими іншими особами, у тому числі, за ОСОБА_5 (першим набувачем спірної квартири за договором дарування).

З викладеного вбачається, що договір дарування квартири від 21 липня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 нотаріально не посвідчувався, фактично не укладався, як юридичний факт не відбувся, а тому не міг породити будь-яких законних правових наслідків. Отже, в силу вимог закону договір дарування квартири від 21 липня 2009 року є нікчемним і не потребує додаткового визнання його недійсним за рішенням суду. Відповідно наступні набувачі спірної квартири: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , не набули право власності на спірну квартиру і не мають законних прав розпоряджатися нею.

Крім того, договір дарування квартири від 21 липня 2009 року порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння спадковим майном ОСОБА_3 , яке в силу відумерлої спадщини має перейти у власність територіальної громади м. Києва.

З огляду на те, що спірна квартира незаконно вибула із володіння територіальної громади м. Києва, за відсутності її волевиявлення, тому право власності територіальної громади м. Києва на квартиру не припинялося, однак наявність у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1 зумовлює спір про право щодо цього майна.

Посилаючись на викладене, керівник Подільської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради просив суд:

- визнати спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , що складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою та передати її у власність територіальної громади м. Києва;

- витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000), загальною площею 55,8 кв. м, вартістю 205 789 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року позов керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задоволено.

Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 55,8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), вартістю 205 789 грн.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), загальною площею 55,8 кв. м.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2023 року - без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_5 не набув права власності на спірну квартиру, оскільки договір дарування від 21 липня 2009 року не укладався, в установленому порядку (нотаріально) не посвідчувався, державна реєстрація прав на спірне нерухоме майно не проводилася, реальна передача майна не відбулася, а в самому договорі дарування посилання щодо передачі майна у майбутньому відсутні. Крім того, відповідно до висновку експерта від 30 травня 2019 року № 17-3/613 договір дарування є підробленим, а тому право власності на це майно не виникло, що виключає можливість розпорядження ОСОБА_5 вказаним майном.

Оскільки ОСОБА_5 не набув права власності на спірну квартиру у законний спосіб, то ні він, ні наступні набувачі не були власниками спірного нерухомого майна і не мають законних прав розпоряджатися ним.

Враховуючи викладене, суди вважали, що спірна квартира підлягає витребуванню від ОСОБА_1 на користь дійсного власника майна - територіальної громади м. Києва.

Суди попередніх інстанцій послалися на відповідні правові висновки Великої Палати Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Деснянського районного суду м. Києва. Підставами касаційного оскарження зазначено пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Заяву ОСОБА_1 про зупинення виконання та дії судових рішень задоволено. Зупинено виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, в частині витребування від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), загальною площею 55,8 кв. м, та стягнення з ОСОБА_1 на користь Київської міської прокуратури судового збору в розмірі 5 356 грн.

У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 травня 2023 року справу передано судді-доповідачеві - ОСОБА_7., судді, які входять до складу колегії: Антоненко Н. О., Дундар І. О .

У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_7 на підставі службової записки Секретаря Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Червинської М. Є., розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2024 року № 581/0/226-24 справу передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2024 року справу № 754/446/22 передано судді-доповідачеві Литвиненко І. В., судді, які входять до складу колегії: Грушицький А. І., Петров Є. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року справу за позовом керівника Подільської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2024 року вищевказану справу № 754/446/22 передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18; від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15, провадження № 14-247цс18; від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, провадження № 12-127гс19; від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17, провадження № 14-173цс20; від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, провадження № 14-188цс20; від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21; від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15, провадження № 14-190цс20; а також постановах Верховного Суду: від 17 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010; від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16, провадження № 61-34764св18; від 02 липня 2020 року у справі № 910/4932/19; від 12 серпня 2020 року у справі № 299/957/14, провадження № 61-5660св20; від 19 серпня 2020 року у справі № 385/344/16, провадження № 61-24602св18; від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, провадження № 61-18730св20; від 26 квітня 2022 року у справі № 522/23819/15, провадження № 61-10480св21; від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20, провадження № 61-7276св21; від 22 лютого 2023 року у справі № 760/3709/18, провадження № 61-11880св20; від 01 березня 2023 року у справі № 320/10856/18, провадження № 61-1142св21.

Прокурор не надав жодних доказів, а суди не встановили тієї обставини, що ОСОБА_1 була обізнана про можливі незаконні дії попередніх власників квартири і, знаючи про такі незаконні дії, вона виявила бажання придбати таку квартиру. Відповідачка, як добросовісний набувач, не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.

Спадщина набуває статусу відумерлої саме після набрання чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. Отже, Київська міська рада в особі органів прокуратури не мала права на звернення до суду з позовом про витребування майна, оскільки позивач є неволодіючим власником.

Суди не звернули увагу на ту обставину, що при відчуженні спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача територіальна громада має право лише на отримання грошової компенсації його вартості.

Суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про нікчемність договору дарування від 21 липня 2009 року.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У червні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. Посилання в касаційній скарзі на відповідні судові рішення Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду є нерелевантними до обставин цієї справи, а тому наявні підстави для закриття касаційного провадження.

Заволодіння спірною квартирою було можливе лише внаслідок реалізації злочинної схеми організованої групи осіб.

У поданому у червні 2023 року до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу представник Київської міської ради Харитонов М. С. у задоволенні касаційної скарги просив відмовити, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Суди попередніх інстанцій правильно встановили ту обставину, що власником квартири була ОСОБА_3 , яка на час своєї смерті спадкоємців за законом чи за заповітом не мала, а тому спірна квартира мала б бути визнана відумерлою спадщиною, проте внаслідок протиправних дій перейшла у власність відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судами

Квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 58,86 кв. м, належала на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19 квітня 2004 року, виданим відділом приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації (т. 1, а. с. 46, 47).

ОСОБА_3 приватизувала спірну квартиру згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво про право власності на житло видане на підставі розпорядження від 19 квітня 2004 року № 1430 і зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 13 травня 2004 року № 3821.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років, причина смерті: повішення, навмисне самоушкодження. Документ, що підтверджує факт смерті - лікарське свідоцтво про смерть від 13 грудня 2017 року № 2972/2, видане Київським міським бюро судово-медичної експертизи, відділенням № 2. В актовому записі зазначено, що свідоцтво не видавалося, паспорт не зданий. Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання не видане (т. 1, а. с. 59, 60).

На час смерті ОСОБА_3 проживала одна в квартирі АДРЕСА_1 . Знята з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а. с. 48, 49, 57).

21 липня 2009 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л. К., зареєстрований у реєстрі за № 271 з використанням бланку серії ВМІ № 284377. Зазначено, що відповідно до статті 210 ЦК України договір дарування підлягає державній реєстрації (т. 1, а. с. 50, 51).

Згідно з інформацією Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 19 лютого 2019 року № 062/14 за відомостями реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , проведена та зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 квітня 2004 року (т. 1, а. с. 41-45).

Відповідно до повідомлення Київського обласного державного нотаріального архіву від 17 грудня 2021 року № 3321/01-17 договір відчуження (дарування) квартири АДРЕСА_1 , за реєстровим № 271 від 21 липня 2009 року серед справ приватного нотаріуса не виявлений (т. 1, а. с. 25).

15 березня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9., зареєстрованого у реєстрі за № 76, ОСОБА_5 відчужив квартиру АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 . Відповідно до пункту 3 зазначеного договору квартира належить продавцю на підставі договору дарування квартири, посвідченого 01 липня 2009 року Мегедь Л. К. , приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 271 (т. 1, а. с. 52, 53).

23 березня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9., зареєстрованого у реєстрі за № 94, ОСОБА_4 відчужила квартиру АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 . У пункті 3 договору зазначено, що квартира належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15 березня 2018 року ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 76 (т. 1, а. с. 55, 56).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 280591281, запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40274952 від 23 березня 2018 року, державний реєстратор: приватний нотаріус ОСОБА_9, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ (т. 1, а. с. 21-24).

Під час розгляду справи суди встановили і ОСОБА_1 не заперечувалося, що слідчим відділом Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000103, відомості про яке 06 січня 2016 року внесено до Єдиного реєстру досудового розслідувань, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною другою статті 364, частиною третьою статті 28, частиною четвертою статті 358, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною першою статті 358, частиною третьою статті 15, частиною четвертою статті 190, частиною третьою статті 28, частиною першою статті 365-2, частиною третьою статті 28, частиною другою статті 365-2, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 365-2, частиною першою статті 263 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює Подільська окружна прокуратура м. Києва.

З матеріалів кримінального провадження № 0000103 виділені матеріали кримінального провадження за № 0002750 відносно підозрюваних: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яке 19 листопада 2019 року з обвинувальним актом направлено до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду по суті (кримінальна справа № 755/18758/19).

Досудовим розслідуванням встановлено, що для вчинення злочинів членами організованої групи заздалегідь було розроблено план з розподілом ролей, згідно з якого встановлені предмети злочинного посягання - квартири, розташовані в м. Києві, у тому числі, квартира АДРЕСА_1 , що належала на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Будучи допитаною на досудовому слідстві в якості свідка ОСОБА_1 (відповідач у справі) повідомила, що протягом 2017-2018 років її батьки шукали квартиру для придбання. Вони звернулися до ріелтора на ім`я ОСОБА_14 , яка раніше була знайомою для їх сім`ї. Через деякий час ОСОБА_14 знайшла гарний варіант щодо придбання квартири за вигідною ціною. Це була квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , На перегляд квартири вона не ходила, ходила її мати - ОСОБА_15 . Батьків все влаштовувало, а тому вони вирішили придбати вказану квартиру та оформити право власності на її ім`я, як подарунок. У призначений день вона, її мати, ріелтор ОСОБА_14 , два чоловіки, жінка прибули до офісу нотаріуса ОСОБА_9 . Після того, як вказані особи зайшли до приміщення нотаріуса, вона та один з чоловіків підписали договір. Після того, як вони підписали договір, вона та невідома їй жінка поїхали до ще одного нотаріуса для того, щоб оформити довіреність від її імені на ім`я ОСОБА_16 . Після посвідчення відповідної довіреності вони роз`їхалися.

Для огляду ОСОБА_1 була надана копія паспорта ОСОБА_16 , яка підтвердила, що договір купівлі-продажу підписувався не тією особою, яка зображена на фотознімках, що містяться у паспорті (т. 1, а. с. 31-34).

При проведенні слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотознімками у кримінальному провадженні № 0000103, проведеного зі свідком ОСОБА_1 , остання впізнала особу, яка ставила підпис у договорі купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме - ОСОБА_10 (т. 1, а. с. 26-30).

Відповідно до висновку експерта від 30 травня 2019 № 17-3/613, складеного на виконання постанови від 18 квітня 2019 року про призначення додаткової технічної експертизи документів у кримінальному провадженні № 0000103 від 06 січня 2016 року, наданий на дослідження експерту оригінал договору дарування квартири від 21 липня 2009 року № 271, бланк серії ВМІ № 284377, посвідчений Мегедь Л. К. , приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, сторони: ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдарований), предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , (порядковий № 11), виготовлений за допомогою копіювально-множильної техніки з електрографічним способом передачі зображення і не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України (т. 1, а. с. 73-118).

Друга київська державна нотаріальна контора на запит прокурора надала відповідь від 13 лютого 2021 року № 701/01-16 про те, що у спадковому реєстрі про заведення спадкової справи та заповітів після померлої особи - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформація відсутня, із долученням інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти/спадкові договори) за параметрами запиту: ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 38, 39).

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Передаючи справу № 754/446/22 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зпосиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів вважала, що необхідно відступити від правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року у справі № 756/16117/21, провадження № 61-795св24.

Необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаній постанові, викликана тим, що колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 756/16117/21, провадження № 61-795св24, за обставин протиправного переходу права власності на спадкове майно пред`явлення прокурором позовних вимог про визнання спадщини відумерлою та витребування від кінцевого набувача майна на користь територіальної громади дійшла висновків про те, що територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна, на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації; закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем; з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин.

Однак з наведеними висновками колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 статті 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суди встановили, що спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і по день смерті проживала одна.

З наявного у матеріалах справи договору дарування від 21 липня 2009 року суди встановили, що ОСОБА_3 за життя подарувала ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л. К.

Відповідно до висновку експерта від 30 травня 2019 № 17-3/613 договір дарування виготовлений за допомогою копіювально-множильної техніки з електрографічним способом передачі зображення і не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

На підставі досліджених доказів та відповідно до встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вважав, що договір дарування від 21 липня 2009 року, реєстраційний № 271, за умовами якого ОСОБА_3 за життя подарувала ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру є нікчемним в силу вимог закону, оскільки є підробленим та не посвідчувався нотаріально, а відтак спірне нерухоме майно вибуло із володіння власника ОСОБА_3 поза її волею.

ОСОБА_3 на час своєї смерті проживала одна, відомості у спадковому реєстрі про заведення спадкової справи та складення заповітів після її смерті відсутні.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

За змістом частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява при визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а щодо нерухомого майна за його місцезнаходженням.

Отже, встановивши, що спірна квартира належала на праві власності померлій ОСОБА_3 , вибула з її власності за життя поза її волею на підставі підробленого договору дарування, а в такому випадку право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 квартира входила до складу спадщини.

Урахувавши належне Київській міській раді право на визнання спадщини відумерлою за спливом одного року з дня відкриття спадщини та право територіальної громади м. Києва на визнання за нею права власності на зазначене нерухоме майно, і невжиття представницьким її органом Київською міською радою належних заходів на захист порушеного права територіальної громади, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що судидійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі територіальної громади м. Києва про визнання спадщини відумерлою та витребування спірного нерухомого майна від останнього набувача ОСОБА_1 і передачу його у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на підставі статті 388 ЦК України у поєднанні із вимогами статті 1218 ЦК України.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, про що зазначив у постановах: від 14 квітня 2021 року у справі № 753/11965/19, провадження № 61-1157св21; від 01 листопада 2023 року у справі № 202/5154/21, провадження № 61-10518св22.

Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року у справі № 756/16117/21, провадження № 61-795св24, так як вважала, що у разі, коли майно вибуло із власності померлої особи внаслідок вчинення протиправних дій, прокурор або сама територіальна громада може звертатись до суду із позовом у якому заявляти позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою та просити витребувати це майно на користь територіальної громади.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду також зазначила, що фактичні обставини цієї справи № 754/446/22, справи № 753/11965/19 та справи № 756/16117/21 однакові, а обставини справи № 202/5154/21 схожі (майно також вибуло із власності померлої особи внаслідок вчинення протиправних дій), проте у справах з подібними правовідносинами у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду існує різна практика ухвалення судових рішень.

Крім того, що відповідно до частини третьої статті 1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Тобто, цивільним законодавством не передбачений спрощений порядок набуття територіальною громадою права на спадщину, яку ніхто не прийняв окрім як визнання судом такої спадщини відумерлою за відповідною заявою.

Висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2024 року у справі № 756/16117/21, провадження № 61-795св24, про можливість отримання територіальною громадою грошової компенсації вартості спадкової маси без застосування механізму, передбаченого частиною третьою статті 1277 ЦК України, на думку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, є помилковим.

Отже, наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції принципово різного підходу до вирішення справ, що випливають з одних і тих самих правовідносин, різне застосування положень закону, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

З огляду на викладене, касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом керівника Подільської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий Б. І. Гулько

Судді: А. І. Грушицький

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська