(2/199/1001/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 , про припинення права власності та зміну розміру власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником 64/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана частина домоволодіння належить їй за підставі договору дарування від 02 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М.. за реєстровим № 2067. Також вона я власником більшої частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою права власності на земельні ділянки є:

-на 0,0557га земельної ділянки, кадастровий номер:01:064:0010, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд присадибна ділянка) - договір дарування від 02.03.2020р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М.. за реєстровим № 2070.

-на 0,0144га земельної ділянки, кадастровий номер:01:064:0011, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд присадибна ділянка) - договір дарування від 02.03.2020р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М.. за реєстровим № 2073.

На час отримання в дар домоволодіння (02.03.2020р.) воно складалося в цілому згідно технічного паспорту ДМБТІ від 28.01.1993р. з житлового будинку літ. А-1 житловою площею 45,2 кв.м., загальною площею 69,3 кв.м., літніх кухонь літ. Б,б-використовуються під житло, сарай літ. В, сарай літ. Г., вбиральня літ. Д, сараї літ. Е,Ж-використовуються під житло, спорудження №1-4.

Після отримання позивачем в дар 64/100 частини будинку (лютий 2020р.), їй стало відомо від колишнього власника її частини будинку - ОСОБА_5 , що домоволодіння фактично поділено в натурі приблизно з 1980-1985р. на кв. АДРЕСА_2 , має два окремі виходи та окремі комунікації, де в кв. АДРЕСА_3 мешкала ОСОБА_6 ( в подальшому ця частина подарована позивачу), а в кв. АДРЕСА_4 ОСОБА_7 Матір`ю дарувальника ( ОСОБА_6 ) на підставі поділу домоволодіння було приватизовано дві частини земельної ділянки площею 0,0557 та 0,0144 га під частиною домоволодіння та господарських споруд які на той час належали їй, а згодом перейшли у спадок її сину - ОСОБА_5 , а тепер позивачу.

Згідно акту конкретного користування від 27.08.1982р. складеного МЕТІ домоволодіння було поділено на дві частини з яких:

-64/100 частин відійшли ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.01.1979р. та складалися з : в житловому будинку А-1 кв.1., яка складається з коридора 1-1, кухні 1-2, житлових кімнат 1-3,1-4 площею 20,8 кв.м., погребу під А-1, сараїв В,Г, сараїв , які ^використовуються під житло Б,б, Е,Ж, вбиральні Д, споруд № 1,2 загального користування.

-36/100 частин відійшли ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.1975р.та складалися з : в житловому будинку А-1 кв.2., яка складається з сіней 2-1, кухні 2-2, житлових кімнат 2-3,2-4 площею 16,7кв.м., погребу під А-1, вбиральні Д, споруд № 1,2 загального користування.

На час її заселення у будинок до кв. АДРЕСА_2 мешкав ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , як позивач вважала на той час власник кв.2 спірного будинку.

Однак, нещодавно їй стало відомо, що інші 36/100 частин домоволодіння у АДРЕСА_1 належать померлій особі - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є матір`ю ОСОБА_10 .

Частина домоволодіння, що належить досі юридично ОСОБА_7 розташована на земельній ділянці, яка не приватизована. 21.12.2021р. у зв`язку з пожежею, частина домоволодіння, що юридично належить ОСОБА_7 повністю згоріла, у зв`язку з чим ОСОБА_10 (син ОСОБА_7 ) виїхав з домоволодіння за іншою адресою.

Таким чином, починаючи з грудня 2021р. за адресою АДРЕСА_1 залишилася лише частина домоволодіння позивача, де вона мешкає з родиною, у зв`язку з чим вона почала з`ясовувати яким чином визначити статус домоволодіння та змінити його на одиницю, оскільки ОСОБА_7 , яка та той час була юридичним власником померла, а її син який був фактичним власником не мав наміру проводити будь-яких робіт, щодо поновлення своєї згорілої частини домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_7 .

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме 36/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно отриманої інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15.12.2023р. через п`ять років після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа № 33/2020 від 14.01.2020р., хто є особою або особами, що прийняли спадщину невідомо, однак відповідно до будинкової книги, на час смерті ОСОБА_7 , разом з нею був зареєстрований та мешкав її син ОСОБА_10 1976р.н., який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном відповідно до ст. 1268, 1261,1270 ЦК України.

Також позивач посилається на те, що після пожежі у грудні 2021 року за її замовленням було виготовлено новий технічний паспорт від 30.11.2023р. відповідно до якого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. А-1, прибудова літ. а-1, загальною площею 41,9 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м.; літніх кухонь літ. Б,б; № 1-5 споруди.

07.01.2023р. ОСОБА_11 загинув так і не встигши оформити юридично спадщину після смерті своєї матері на себе. Спадкова справа після його смерті не заводилась і на час його смерті вже фактично не було на що оформлювати спадщину оскільки об`єкт спадщини повністю знищено пожежею. Таким чином станом на грудень 2021р. частина домоволодіння, яка юридично належала ОСОБА_7 та мала б перейти у спадок ОСОБА_10 , повністю знищена у результаті пожежі, а позивач є власником інших 64/100 частин домоволодіння яка отримана нею у дар, однак якою вона не можу розпорядитися на свій розсуд, оскільки фактично на цей час її частина складає не 64/100, а одиницю вцілілого після пожежі домоволодіння.

Через це, вона не має можливості здійснити до приватизацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки юридично домоволодіння має декілька власників.

У зв`язку з чим просила суд припинити право власності ОСОБА_7 на 36/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , які належали їй на підставі:

-18/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 05.10.1982р., виданого Четвертою ДДНК за реєстровим № 2- 2232, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 409 за реєстровим №35

-18/100 частин домоволодіння на підставі договору дарування від 05.10.1982р., посвідченого Четвертою ДДНК за реєстровим № 2-2234, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 409 за реєстровим № 35 у зв`язку з їх руйнуванням. А також змінити розмір власності ОСОБА_3 з 64/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на розмір-одиниця (сто відсотків, через зруйнування другої частини) домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ.А-1, прибудови літ.а-1, житловою площею 19,9 кв.м., загальною площею 41,9 кв.м. (складається з: прим. 1-1 санвузол площею 2,9 кв.м.; прим. 1-2 коридор площею 7,4 кв.м.; прим. 1-3 вітальня площею 11,7 кв.м., прим. 1-4 житлової кімнати площею 11,8 кв.м.; прим. 1-5 житлової кімнати площею 8,1 кв.м), літні кухні літ. Б,б, споруд № 1-5.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судовому проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позовна заява не обґрунтована, позивач передчасно звернувся до суду та невірно обрала спосіб захисту своїх прав, окрім того, позивачем та недоведена наявність порушеного права, оскільки рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і поясненнях однієї зі сторін. Позивачем не надано належних доказів на предмет факту смерті ОСОБА_10 та відсутності спадкоємців, доказів звернення до державного реєстратора стосовно питань, пов`язаних з правом власності на спільне майно в разі його знищення, не доведено належним чином факт знищення частини житлового будинку літ. А-1.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала, пояснивши це тим, що фактично руйнація частки домоволодіння, яка належала її померлому батьку ОСОБА_10 , була зруйнована позивачем.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником 64/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 02.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. за реєстровим № 2067. Також позивач є власником земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,0557 га, кадастровий номер: :01:064:0010, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на підставі договору дарування від 02.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рябих В.М. за реєстром № 2070, а також земельної ділянки, площею 0,0144 га, кадастровий номер: :01:064:0011, цільове призначення - для обслуговування житла будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), на підставі договору дарування від 02.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпрове міського нотаріального округу Рябих В.М. за реєстровим № 2073.

Станом на 02.03.2020, згідно технічного паспорту ДМБТІ від 28.01.1993, домоволодіння складалося в цілому з: житлового будинку літ. А-1 житловою площею 45,2 кв.м., загальною площею 69,3 кв.м., літніх кухонь літ. Б, б - використовувались під житло, сараю літ. В, сараю літ. Г., вбиральні літ. Д, сараю літ. Е,Ж - використовуй під житло, споруджень №1-4.

Право власності на 36/100 частин домоволодіння у АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно копії спадкової справи, яка відкрита після смерті ОСОБА_7 , відповідно до ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв її син ОСОБА_10 , який звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте не отримав його.

Згідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

21.12.2021р. за адресою: АДРЕСА_1 сталась пожежа, що підтверджується актом про пожежу. Відповідно до акту експерта з ІНМ від 30.11.2023 року, під час обстеження було встановлено, що частина житлового будинку літ. А-1. Прибудову літ. А1-1 було зруйновано у зв`язку з пожежею згідно Акту від 21.12.2021 року сарай літ. В, сарай літ. Г, вбиральню літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж знесено.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 помер. Спадкова справа після смерті останнього не відкривалась. Спадкоємців, які б прийняли спадщину згідно ст 1268 ЦК України судом не встановлено. Спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10 у вигляді вказаної частини домоволодіння, відумерлою не визнавалась.

Процедура припинення права власності регулюється, зокрема, Цивільним кодексом та Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За загальним правилом право власності на майно припиняється в момент його знищення, проте на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, таке право припиняється з моменту внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за заявою власника.

Згідно ч.1 ст. 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Вказана стаття не містить визначення поняття «знищення майна» та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема, залежно від причин знищення майна. Тобто, зазначена норма поширюється на всі випадки фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого, незалежно від причин настання такого результату.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду від 17.01.2019 року (справа № 708/254/18) умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

Статтею 356, 361 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Водночас, стаття 365 ЦК України дає право припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Так, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Пункт 9 ч.1 ст.27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV визначає, зокрема, що судове рішення, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, є підставою для державної реєстрації фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справі закриваються в разі знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.

Згідно ч.5 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі якщо державна реєстрація прав проводиться не в результатівчинення нотаріальних дій або на підставі документів, виданих (оформлених органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, або державна реєстрація прав проводиться не автоматично у випадках, визначених цим Законом, державний реєстратор обов`язково визначає обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб і цивільної правоздатності та дієздатності юридичних осіб, перевіряє повноваження представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

У ст.ст. 80, 81 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вищевказаних норм законодавства, законодавцем становлений вичерпний перелік підстав припинення права власності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). (Постанова від 01.03.2023 по справі 520/432/19 Касаційного цивільного суду ВС)

Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Позивач у позові посилається на неможливість отримання дозволу на будівництво нового будинку по АДРЕСА_1 . Однак відповідно до ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на яку посилається позивач, визначений перелік документів та порядок забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, в якому не зазначена необхідність припинення права власності співвласника домоволодіння або згоду співвласника на таке будівництво. Відмову у наданні містобудівних умов та обмежень позивачем отримано не було. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена наявність порушеного права.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, та враховуючи, що на час розгляду ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні докази понесення судових витрат стороною відповідача, суд на підставі ст. 141 ЦПК України не вбачає підстав для розподілу судових витрат, стягнення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 346,328,392 ЦК України, ст. ст.259, 263, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (м. Дніпро, пр.Яворницького,75, ), третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 . РНОКПП НОМЕР_2 ), про припинення права власності та зміну розміру власності,- відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за її рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня виготовлення повного рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.