_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/189/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі :

головуючого - судді Коваленко О.Б.,

за участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2022 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики №О270521-01 від 27.05.2021 р.

Відповідно до п. 1 Договору позики позивач передав ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 184 646,70 гривень що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27.65 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 6678 доларів США.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань між сторонами був також укладений договір застави транспортного засобу.

27.11.2021 року, сторонами було укладено додаткову угоду до Договору позики, якою було внесено зміни до п. 1,5,6.1 Договору позики, змінивши суму позики (з 184 646,70 грн. на 188 441,50 грн.), що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27.35 грн.) на день укладення Додаткової угоди до Договору позики еквівалентно 6890 доларів США 00 центів).

Так як відповідачка, на думку позивача, не виконала всі умови договору, позивач вважає, що ОСОБА_2 повинна сплатити на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 27 травня 2021 року у розмірі 443 697,31 гривень з яких:

- 274 911,00 грн. (еквівалент 6890 доларів США)

основна сума боргу. - 159 448,38 грн. неустойка (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості).

- 1 310,53 грн. - 3% річних. - 8 027,40 грн. інфляційних збитків.

Не погодившись з даною позовною заявою, відповідач 12.12.2022 року направив на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якої ОСОБА_2 спирається на те, що:

У серпні 2022 року вона дізналась, що приватним виконавцем Краканом Русланом Олеговичем було відкрито виконавче провадження № 69592701. Також дізналась, що на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2145 від 05.08.2022 року, виданого приватним нотаріусом ОмНО Фроловою Р.В. про звернення стягнення на автомобіль марки «BMW», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 , з метою задовольнити вимоги ОСОБА_1 в розмірі 248 676,00 гривень.

Крім цього, Відповідачка з липня місяця сплатила Позивачу частину позики достроково, згідно п.6 основного договору 48826,22 грн., що підтверджується квитанціями.

В відзиві також було вказано що позивач, діючи незаконно та недобросовісно, оскільки отримав виплату за Договором позики, з метою подвійного стягнення заборгованості, звернувся спочатку до приватного нотаріуса Фролової Руслани Валеріївни, не надав докази сплати заборгованості за договором, а приватний нотаріус в свою чергу, належним чином не перевіривши безспірність заборгованості, вчинила незаконний виконавчий напис. В подальшому позивач звернувся до суду з метою отримання вже не подвійного а потрійного стягнення, і також забуває повідомити про отримання частини боргу.

Вказував, що в листі- повідомлені Позивач вказав основне зобов`язання 174055 грн (4903 долара США * 35.50, продажний курс приватбанку на 7.06 = 174055 грн) але й нараховану пеню в розмірі 186556 грн. пені, нарахованої за час воєнного стану з 28.02.2022 по 7.06.2022 року, однак, так як пеня в воєнний час не нараховується, не є зрозумілим, яким чином виникла сума, зазначена в позові.

Також було зазначено, що судові витрати, які були витрачені з боку ОСОБА_2 при захисті від необгрунтованих вимог позивача, складають суму витрат на правничу правову допомогу в розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень, сплачених адвокатському бюро «Федяєва Сергія Володимировича».

В судовому відповідач позов визнав частково, а саме вказав що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики №О270521-01 від 27.05.2021 р.(далі Договір позики). Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець передав у власність Позичальнику, а Позичальник прийняв у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 184 646,70 гривень, що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27.65 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 6678 доларів США. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягатиме поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим Договором, буде відповідати еквіваленту 6678 доларів США 00 центів за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу (п.1 Договору позики). 27.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Договору позики № O270521-01 від 27.05.2021 року, згідно умов якої до Договору позики № O270521-01 було внесено зміни, а саме Позивач надав Відповідачці грошові кошти, на споживчі цілі, в сумі 188441,50 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 6890,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 до 27 травня 2022 року включно, згідно графіку повернення Позичальником грошових коштів, а саме по 7247,75 гривень кожного місяця з 27.11.2021 року по 27.04.2022 року, та 152022,75 гривень.

Відповідачка з липня місяця сплатила Позивачу частину позики достроково (якщо керуватися новим графіком платежу) згідно п.6 основного договору 48826,22 грн. що підтверджується квитанціями, а саме: 28.07.2021 - 3500 грн. 29.07.2021 - 3660 грн 04.09.2021 - 3500 грн. 08.09.2021 - 3670 грн 29.09.2021 - 2999,92 грн 30.09.2021 - 4159,01 грн 30.10.2021 - 3500 грн. 30.11.2021 - 2989,87 грн 05.12.2021 - 4363,42 грн. 08.12.2021 - 1388,82 грн. 18.01.2022 - 4000 грн 18.01.2022 - 3560 грн 07.02.2022 - 3535,18 грн 11.02.2022 - 4000 грн.

На момент 11.02.2022 року з 184646,7 грн. Відповідачка лишилась винною Позивачу :184646,7 грн-48826,22 грн=135820.48 грн. що за продажним курсом ПриватБанку (за умовами договору) 27.70 становило 4903 долара США

Представник позивача визнав отримання від відповідачки вищевказаних сум, але наполягав що ці суми відповідачка сплачувала з якихось інших причин, але не в погашення боргу. Зазначити мету платежів представник позивача не зміг.

Представник відповідачки заперечував наявність будь-яких інших правовідносин позивача з відповідачем, та наполягав що ці грошові кошти сплачувалися саме в погашення боргу.

Дослідивши та оцінивши докази у справі та їх сукупність, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики №О270521-01 від 27.05.2021 р.(далі Договір позики). Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець передав у власність Позичальнику, а Позичальник прийняв у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 184 646,70 гривень, що за курсом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27.65 грн.) на день укладення даного Договору було еквівалентно 6678 доларів США.

27.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Договору позики № O270521-01 від 27.05.2021 року, згідно умов якої до Договору позики № O270521-01 було внесено зміни, а саме Позивач надав Відповідачці грошові кошти, на споживчі цілі, в сумі 188441,50 гривень, що на день укладення договору еквівалентно 6890,00 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язалась повернути ОСОБА_1 до 27 травня 2022 року включно, згідно графіку повернення Позичальником грошових коштів, а саме по 7247,75 гривень кожного місяця з 27.11.2021 року по 27.04.2022 року, та 152022,75 гривень.

Відповідачка з липня місяця сплатила Позивачу 48826,22 грн. що підтверджується квитанціями, а саме: 28.07.2021 - 3500 грн. 29.07.2021 - 3660 грн 04.09.2021 - 3500 грн. 08.09.2021 - 3670 грн 29.09.2021 - 2999,92 грн 30.09.2021 - 4159,01 грн 30.10.2021 - 3500 грн. 30.11.2021 - 2989,87 грн 05.12.2021 - 4363,42 грн. 08.12.2021 - 1388,82 грн. 18.01.2022 - 4000 грн 18.01.2022 - 3560 грн 07.02.2022 - 3535,18 грн 11.02.2022 - 4000 грн.

Суд критично ставиться до тверджень позивача, що ці гроші сплачувалися з інших причин, а не в погашення боргу, так як представник представник позивача не зміг пояснити суду, з яких саме, та надати суду докази на існування інших зобов`язань відповідачки перед позивачем.

Також суд зазначає, що у зв`язку з тим, що зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові КЦС ВС від 31.01.2024 № 183/7850/22.

У зв`язку з тим, що згідно квитанцій Відповідачка до початку повномасштабного вторгнення вчасно сплачувала грошові кошти згідно графіка платежу, а після початку війни, так як сфера діяльності Відповідачки була в торгівлі та обслуговування напоями, то з початком періоду воєнного стану заборона торгівлі алкогольними та слабкоалкогольними напоями була заборонена та введення комендантського часу й заборона роботи розважальних закладів зробили ведення бізнесу Позивачки неможливим, вона була вимушена припинити підприємницьку діяльність й не виконувала зобов`язання з обставин непереборної сили. Такі обставини непереборної сили підтвердила й ОСОБА_3 .

Статтею 617 Цивільного кодексу передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, п.18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.).

Враховуючи все вищенаведене суд приходить до висновку що до стягнення підлягає саме сума еквівалентна 4903 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення, а саме 185 240,73 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , суму боргу за договором позики в розмірі 185 240,73 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду буде складено у строк до 08.02.2024 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.