Провадження № 2/127/5156/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Бойчук Я.П.,

за участі: представника позивача - адвоката Лобуренка С.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зайця Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лобуренко С.В., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивує тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 року в справі № 148/302/23 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.04.2021 року у справі № 152/89/21 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.01.2021 року і до досягнення сином повноліття.

Тобто, на утримання двох неповнолітніх дітей, з позивача стягуються аліменти в розмірі 3/4 часток доходу, що є для нього надмірним тягарем аліментних зобов`язань, що в порушення закону в теперішній час стягується більше ніж 50% заробітку (доходу) платника аліментів.

Позивач зазначає, що після ухвалення первісного рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від заробітку позивача (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 25.10.2017 року, позивач став батьком другої дитини - ОСОБА_4 і на теперішній час у позивача на утриманні знаходиться двоє дітей. Крім того, позивач є військовослужбовцем, проходить службу у складі 10 окремої автомобільної санітарної роти з 11.05.2022 року. Значні кошти витрачаються для підтримання належної бойової форми під час несення служби.

Окрім того, під час несення служби позивач захворів на хронічний панкреатит в стадії загострення, в умовах несення служби змушений дотримуватись дієтичного харчування, за свої кошти формувати індивідуальне меню, позбавлений можливості відвідувати загальну столову, оскільки затверджене штатне меню позивачу не підходить. Для лікування хвороби замовляє ліки в індивідуальному порядку, оскільки штатне забезпечення їх не передбачає, а тому зазначені обставини зумовили позивача звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

12.02.2024 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зайця Б.В., у якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині, що стосується його довірительки ОСОБА_1 , та судові витрати покласти на позивача з огляду на те, що до матеріалів даного позову долучена копія заочного рішення Шаргородського районного суду Вінницької області у справі №152/89/21 від 13.04.2021 р., в якому зазначено, що ОСОБА_2 , під час розгляду справи не подавав відзив із запереченнями та після отримання судового рішення не оскаржував його, чим із ним погодився. Однак згодом, а саме 15.02.2023 року, ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.04.2021 року у справі № 152/89/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 16.03.2023 року ОСОБА_2 відмовлено у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Окрім того, заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.08.2022 року, ОСОБА_2 , позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Вказане рішення яке не було оскаржене ОСОБА_2 .

Натомість, відповідно до встановлених обставин у рішенні Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 року у справі №148/302/23 зазначено, що ОСОБА_2 , під час розгляду справи про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу), подав заяву про визнання позовних вимог, тобто, враховуючи те, що аліменти на утримання другої дитини стягувались із ОСОБА_2 уже при наявності обов`язку сплачувати аліменти на першу дитину, станом на день ухвалення рішення -14.03.2023 року, ОСОБА_2 , фактично погодився із загальним розміром частки (3/4) від його доходу (заробітку), яка буде стягуватись з нього на утримання його дітей.

Щодо погіршення стану здоров`я позивача, як підстави для зменшення розміру аліментів, то представник відповідача зазначив, що доводи, які наводить позивач у позові та додані до нього медичні документи свідчать про те, що позивач звертався за медичною допомогою і дані обставини існували не день прийняття рішення Тульчинським районним судом Вінницької області від 14.03.2023 року. Згідно довідки б/н від 08.01.2022 року ОСОБА_2 придатний до військової служби. Таким чином, якби стан позивача був незадовільний, то військово-лікарська комісія його б комісувала. З огляду на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог що стосуються ОСОБА_1 .

Представник позивача - адвокат Лобуренко С.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі та щодо їх задоволення не заперечила.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Заєць Б.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог в частині, що стосуються відповідача ОСОБА_1 , в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 , понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 5 500 грн.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 13.04.2021 року у справі № 152/89/21 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.01.2021 року і до досягнення сином повноліття.(а.с.10-15)

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 року в справі № 148/302/23 з позивача ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.16-17)

Із виписки №10588 із медичної картки стаціонарного хворого від 19.05.2023 року, УЗД органів черевної порожнини та зачеревного простору від 16.05.2023 року, направлення на консультацію до лікаря спеціаліста з Військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 року, виписного №353 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення від 13.01.2023 року, висновку Езофагогастродуоденлскопії від 17.01.2023 року, заключення лікаря гастроентеролога та редомендації щодо лікування від 08.01.2022 року, консультація гастроентеролога від 16.01.2023 року протоколу УЗД від 17.01.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 поставлено діагноз: К85.8 Інші типи гострого панкреатиту. Хронічний панкреатит, стадія загострення. (а.с. 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 29).

Як вбачається із довідки, виданої Міністерством оборони НОМЕР_2 окремої автомобільної санітарної роти капітаном ОСОБА_7 від 16.11.2023 року за №178, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації у складі 10 окремої автомобільної санітарної роти з 11.05.2022 року по теперішній час (а.с.31)

Відповідно до довідки про доходи, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 від 19.11.2023 року за №13, загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з січня 2023 року по жовтень 2023 року становить 460 923,46 грн. (а.с. 32).

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Верховний Суд України в Постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Щодо повної вимоги в частині зменшення розміру аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

З урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти в уже визначеному розмірі, суд може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Судом було встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 подано до суду заяву про визнання позовних вимог, тому з урахуванням викладеного, розмір аліментів підлягає зменшенню з 1/2 частини до 1/6 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини.

Щодо позовних вимог про зменшення розміру аліментів на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В обгрунтування заявлених вимог позивачем надано до матеріалів справи виписку №10588 із медичної картки стаціонарного хворого від 19.05.2023 року, УЗД органів черевної порожнини та зачеревного простору від 16.05.2023 року, направлення на консультацію до лікаря спеціаліста з Військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 року, виписного №353 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення від 13.01.2023 року, висновку Езофагогастродуоденлскопії від 17.01.2023 року, заключення лікаря гастроентеролога та редомендації щодо лікування від 08.01.2022 року, консультація гастроентеролога від 16.01.2023 року протоколу УЗД від 17.01.2023 року, що ОСОБА_2 поставлено діагноз: К85.8 Інші типи гострого панкреатиту. Хронічний панкреатит, стадія загострення. (а.с. 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 29). Однак, суд критично ставиться до наданих доказів та не приймає їх до уваги, оскільки надані докази датовані 2023 роком і мали місце на час прийняття Тульчинським районним судом Вінницької області рішення від 14.03.2023 року по справі №148/302/23, яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я позивача, з того часу, позивачем до суду не надано.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30.08.2022 року, ОСОБА_2 , позбавлено батьківських прав відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 58-61). Вказане рішення яке не було оскаржене ОСОБА_2 .

Згідно висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не можуть, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються із позивача на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) -немає, а відтак в задоволенні позову в цій частині, слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1073, 60 грн. Враховуючи те, що заявлені вимоги в частині, що стосуються ОСОБА_1 , задовленню не підлягають, то витрати по сплаті судового збору з неї не стягуються.

Що стосується витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Заяв та клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від позивача не надходило.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При розгляді заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що між ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та адвокатом Зайцем Б.В., 09.02.2024 року укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до квитанції від 09.02.2024 р. ОСОБА_1 сплатила адвокату Зайцеву Б.В. за надання правничої допомоги 5 500 грн.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 500 грн. є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Керуючись ст.ст. 3, 180, 182, 192 СК України, ст.ст. 2-13, 76-83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Зменшити встановлений рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 року у цивільній справі № 148/302/23 розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті професійної правничої допомоги в розмірі 5 500 грн. 00 коп.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.03.2023 року у цивільній справі № 148/302/23 повернути до суду виконаним станом на день набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25.04.2024 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя: