Справа № 487/8131/21
Провадження № 2/487/142/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

08.05.2024 року м.Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: Головуючого судді - Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання - Поліщук І.В., представника позивача адвоката - Мілюченка А.Г., розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Фізична особа підприємець ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів отриманих в якості авансу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва, надійшла позовна заява ОСОБА_8 , у якій він просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 195510,00 грн. - авансуотриманого за продаж житлового будинку АДРЕСА_1 ; 5576,05 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання; 337254,40 грн. - в рахунок відшкодування майнової шкоди; 90 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 17.02.2021 року між ним та ОСОБА_2 , у присутності ФОП ОСОБА_7 було укладено Договір намірів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , за умовами якого він передав відповідачу аванс у розмірі 2000 доларів США.

13.04.2021 року між ним з однієї сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , з іншої строни було укладено Договір намірів, за умовами якого вони домовились укласти Договір купівлі продажу житлового будинку АДРЕСА_1 у строк до 15.05.2021 року, та він передав відповідачам аванс у загальному розмірі 7000 доларів США.

Додатковою угодою до Договору намірів купівлі-продажу житлового приміщення, укладеною 15.05.2021 року, ним та відповідачами було погоджено продовження строку виконання договору до 15.06.2021 року.

15.06.2021 року, відповідачі в присутності нотаріуса Ємельянової Н.В. та ФОП ОСОБА_7 відмовились від укладення Договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Грошові кошти отримані у якості авансу, відповідачами йому повернуті не були, що є підставою для їх стягнення за рішенням суду з урахуванням трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання.

Вказав, що майнова шкода складається з ріелторських витрат сплачених ним ФОП ОСОБА_7 ; а також витрат по придбанню обладнання на облаштування системи опалення житлового будинку.

Крім того, вказав, що діями відповідачів, щодо відмови в укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку, йому було завдано значної моральної шкоди, внаслідок душевних переживань, пов`язаних зі значним емоційним напруженням, перенесеним стресом, втратою нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, зокрема і необхідністю звернення до суду.

Ухвалою судді Павлової Ж.П. від 24.11.2021 року, позовну заяву було прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні.

08.03.2023 року представник позивача адвокат Мілюченко А.Г., подав до суду уточнену позовну заяву в якій просив стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 4000 доларів США, ОСОБА_3 - 1000 доларів США, ОСОБА_6 2000 доларів США, отриманих у якості авансу за продаж житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 5576,05 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання; 337254,40 грн. - в рахунок відшкодування майнової шкоди, 90000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.05.2023 року, суддю ОСОБА_9 було звільнено з посади судді Заводського районного суду м.Миколаєва у зв`язку з подачою заяви про відставку.

Розпорядженням керівника апарату Заводського районного суду м.Миколаєва №03-08/115/2023 від 29.05.2023 року, відповідно до п.п.2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було здійснено повторний автоматизований розподіл та справу було передано судді ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2024 року, справу було передано на розгляд судді Притуляк І.О.

Ухвалою суду від 16.06.2023 року справу було прийнято до розгляду головуючим суддею Притуляк І.О. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року, закрито підготовче провадження у справі

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обвставини викладені у первісній та уточненій позовній заявах підтвердив. В подальшому до судового засідання не з`являвся.

Представник позивача - адвокат Мілюченко А.Г. в судовому засіданні, уточнив позовні вимоги, щодо стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання, та просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 5576,05 грн. - три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання за перірод з 01.08.2021 року по 11.11.2021 року.

В іншій частині, позовні вимоги викладені у заяві від 08.03.2023 року підтримав у повному обсязі.

Проти винесення заочного рішення позивач та його представник не заперечували.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до призначених судових засідань не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомляли.

Відповідач ОСОБА_3 , 01.09.2022 року подала до суду заяву, в якій просила відкласти підготовче судове засідання призначене на 02.09.2022 року на іншу дату, в подальшому до судових засідань не з`явилася, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомляла.

Відповідач ОСОБА_6 ,в підготовчому судовому засіданні, проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що саме позивач відмовився від укладення договору купівлі-продажу.

03.10.2023 року надала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила провести за її відсутності.

Третя особа Фізична особа підприємець ОСОБА_7 та його представник адвокат Бараненко Д.В. до судових засідань не з`являвся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомив.

З відома позивача та його предствника, суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідка ОСОБА_11 , дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.02.2021 року між ОСОБА_2 , як продавцем та ОСОБА_8 , як покупцем було укладено Договір намірів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідно до пункту 1 вказаного Договору покупець передав, а продавець прийняла в якості авансу грошові кошти в сумі 56020,00 грн., що с еквівалент 2000,00 дол. США

Відповідно до п. 2 Договору сторони домовились укласти Договір купівлі-продажу житлового будинку до 15.05.2021 року.

13.04.2021 року, між ОСОБА_8 як покупцем та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 як продавцями, укладено Договір намірів купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1 Договору покуцець передав, а продавці прийняли в якості авансу грошові кошти в сумі 195 510.00 грн., що становить еквівалент 7000,00 дол. США.

Згідно до п. 14 Договору ОСОБА_2 отримала аванс в сумі 4000,00 дол. США, ОСОБА_6 отримала аванс 2000,00 дол. США, ОСОБА_3 отримала аванс в сумі 1000,00 дол. США.

Відповідно до п. 2 Договору сторони домовились укласти Договір купівлі - продажу в житлового будинку до 15.05.2021 року.

Факт отримання зазначених грошових коштів, у якості авансу, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 підтвердила власними підписами.

Додатковою угодою від 15.05.2021 року, сторони, а саме позивач та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та за Довіреністю від 12.05.2021 року №1025, від імені ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , погодили продовження дії Договору від 13.04.2021 рок до 15.06.2021 року.

15.06.2021 року, відповідачі відмовились від укладення Договору купівлі-продажу житлового приміщення розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК Українивиконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст.570ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц.

З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, суд дійшов висновку про те, що платежі, передані ОСОБА_1 відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 за попередніми договорами, є авансом, а отже підлягають поверненню власникові незалежно від причин, за якими не було укладено основний договір купівлі-продажу.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Конституцією України не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Так, ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням встановлених обставин, на користь ОСОБА_1 підлгають стягнення з ОСОБА_2 4000 доларів США, зі ОСОБА_3 1000 доларів США., з ОСОБА_6 2000 доларів США,

За положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги, щодо періоду нарахування трьох відсотків річних, з 01.08.2021 року по 11.11.2021 року, той факт, що неповернута сума авансу, стягується з кожного з відповідачів окремо, суд не вбачає підстав, для солідарної відповідальності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 по сплаті штрафних санкцій.

З урахуванням чого, на користь ОСОБА_1 , слід стягнути три відсотки річних, за прострочення виконання зобов`язання, з ОСОБА_2 - 945,79 грн., ОСОБА_3 - 472,90 грн., ОСОБА_6 - 236,45 грн..

В частини задоволення позовних вимог, щодо відшкодування майнової шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спірні правовідносини, виникли у зв`язку з невиконанням умов Договору намірів купівлі-продажу, що за твердженням позивача призвело до спричинення йому майнової шкоди.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

За такого, саме позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Відповідно до положень ст. 655 ЦК України, Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства..

Так, відповідно до наявного в матеріалах справи Договору б/н по надання послуг (виконання робіт) від 15.05.2021 року, укладеного між ФОП ОСОБА_7 (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник), Виконавець приймає на себе виконання робіт з підготовки до продажу об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . (п. 1 вказаного Договору).

За виконану роботу Виконавець сплачує Замовнику, грошові кошти в розмірі 43200 грн., що еквівалентно 1600 доларів США. (п. 4 вказаного Договору).

Сплата вказаної грошової суми, позивачем підтверджується Квитанціями до прибуткового касового ордеру №17/02 від 17.02.2021 року та №15/05 від 15.05.2024 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином доведено, понесені збитки в результаті неналежного виконання відповідачами своїх зобов`язань на суму 43200 грн., які і підлягають стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

При прийнятті рішення щодо стягнення вказаної суми з ОСОБА_5 , суд керується положеннями ст.ст.239, 244 ЦК України, оскільки правочин вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підтвердження завданих збитків на суму 294054,40 грн., позивачем надано товарні чеки №00313447 від 29.04.2021 року на суму 139486,80 грн. та №00313359 від 23.04.2021 року на суму 154567,60 грн., про придбання різноманітних сантехнічних та теплових деталей і пристроїв, за твердженням позивача, вказане обладнання він мав намір встановити у придбаному житловому будинку та на даний час воно зберігається у складських приміщеннях продавця..

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зазначені витрати не можуть вважатись - шкодою завданою в наслідок невиконання відповідачами умов Договору, оскільки вони не взаємопов`язані зі спірними правовідносинами які є предметом судового розгляду.

Такимм чином, у задоволенні позовної вимоги, щодо відшкодування майнової шкоди у розмірі 294054,40 грн. слід відмовити.

При вирішенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова №4) з наступними змінами судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У п. 9 Постанові №4 роз`яснено, щорозмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Зокрема, умовами укладеного між сторонами договору не передбачене відшкодування моральної шкоди, а ст. 536 ЦК України визначає порядок відшкодування збитків, завданих порушенням.

Аналізуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 23 ЦК України, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів, як ї х вини у заподіянні такої шкоди.

За такого, у задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Вирішуючи заявлені вимоги про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 21000 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у справі (Договір про надання правової допомоги №22/06/01 від 22.06.2021 року, квитанції прибуткового касового ордера №16/11 від 26.11.2021 року, №20/11 від 20.11.2023 року, №07/05 від 07.05.2024 року, опис-розрахунок від 07.05.2024 року), до яких включено: консультація, ознайомлення з матеріалами справи та вивчення матеріалів, складання позовної заяви, складання уточненої позовної заяви, участь в судових засіданнях.

Таким чином, представник позивача згідно з вимогами ст. 137 ЦК України довів надання ним послуг професійної правничої допомоги під час розгляду даної справи позивачу.

Отже, враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування судових витрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4200 грн. з кожного.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно заявлених вимог, у розмірі 585,52 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 280, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 доларів США отриманих в якості авансу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 доларів США отриманих в якості авансу.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 2000 доларів США отриманих в якості авансу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 945,79 грн. три відсотка річних, за прострочення виконання зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 472,90 грн. три відсотка річних, за прострочення виконання зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 236,45 грн. три відсотка річних, за просторочення виконання зобов`язання.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 43200 грн. в рахунок відшкодування майноврї шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 585,52 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4200 грн. з кожного.

В іншій частині заявлених позовних вимог про відшкодувння майнової шкоди та заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_4 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_5 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_6 .

Третя особа: ФОП ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6

Повне судове рішення складено 17.05.2024 року.

Головуючий суддя: І.О. Притуляк