Справа № 461/1861/24
пр.№ 2/464/969/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Варениці Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, за участю третіх осіб Державної казначейської служби України, старшого лейтенанта поліції Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області Бортового Андрія, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, поданим представником ОСОБА_2 , до відповідача ГУ НП у Львівській області, в якому просить стягнути моральну шкоду у розмірі 7 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №895141, відповідно до якого остання 17.07.2023 близько 16.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно ОСОБА_3 дії, що виражались у висловлюванні нецензурними словами та словесними погрозами в бік останньої, образливо чіплялась, чим порушила громадський порядок і спокій громадян, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Водночас, позивач вказаних дій не вчиняла, а за дорученням адміністраторів модульного містечка, в якому проживала, звернулась до ОСОБА_3 , з метою попросити допомоги у плетінні маскувальних сіток, внаслідок чого остання влаштувала істерику та покликала свою матір, яка, в свою чергу, викликала працівників поліції та повідомила про начебто хуліганські дії відносно її доньки. Позивач вважає, що працівниками поліції було безпідставно складено адміністративні матеріали відносно неї, оскільки останні не взяли до уваги її пояснень, а матеріали ґрунтувались виключно на поясненнях матері ОСОБА_3 , яка не була свідком події. Вказаними діями, зокрема безпідставним обвинуваченням та розглядом справи про адміністративне правопорушення, старшим лейтенантом поліції ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області завдано позивачу моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, поганому самопочутті, порушенні звичайного ритму життя та його зміни у зв`язку із необхідністю вжиття дій, які були необхідними для відстоювання невинуватості, залучення адвоката, витраті часу на спілкування з адвокатом, прибуття в судові засідання, що призвело до значної втрати часу. Не погоджуючись із складеним протоколом, ОСОБА_1 відстоювала свою невинуватість під час розгляду Сихівським районним судом м. Львова справи про адміністративне правопорушення відносно неї за ст. 173 КУпАП. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 10.10.2023 провадження у вказаній справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Вищевикладене свідчить про безпідставність складення матеріалів про адміністративне правопорушення працівниками поліції, чим завдано їй моральну шкоду, яку позивач оцінює у 7 100,00 грн., що відповідає мінімальній заробітній платі на 2024 рік, та такий розмір шкоди, на думку позивача, є обґрунтованим та розумним. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити.

17.04.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача ОСОБА_4 , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заперечення обґрунтовує тим, що складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Відповідач зазначає, що позивач жодних належних чи допустимих доказів завдання їй моральної шкоди до позову не додала, а її твердження щодо завдання шкоди не підтверджуються об`єктивними даними. При складенні протоколу працівник поліції діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до ст. ст. 173, 255 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», відсутні рішення суду, якими б було встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб ГУНП у Львівській області. На думку відповідача, доводи ОСОБА_5 зводяться до її незгоди з протоколом про адміністративне правопорушення, натомість відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди її здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння їй внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду.

18.04.2024 через систему «Електронний суд» надійшли пояснення представника третьої особи Державної казначейської служби України Стегнія А.В., відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що на момент розгляду справи рішення щодо дій (бездіяльності) органу державної влади, яким позивачу, на її думку, завдано моральної шкоди, відсутні, при цьому остання не просить визнати такі дії (бездіяльність) протиправними, а тому, на думку представника, відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди. Зазначає, що позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Доказів, які б підтверджували, що внаслідок винесення постанови репутація позивача була непоправно зіпсована, в матеріалах справи відсутні. Вважає, що мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11.03.2024 цивільну справу передано на розгляд Сихівського районного суду м. Львова за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09.05.2024 залучено до участі у справі старшого лейтенанта поліції Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області Бортового А. як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, від останнього на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з заявою про проведення судового засідання за її відсутності, підтримує доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо задоволення позову заперечує в повному обсязі.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України, третя особа старший лейтенант поліції ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області Бортовий А. в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином.

Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Положеннями ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Водночас, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч. 1 ст. 1173 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.

19.07.2023 старшим лейтенантом поліції Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області Бортовим А. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №895141, відповідно до якого ОСОБА_1 17.07.2024 о 16.00 год. за адресою: м. Львів, пр-т Червоної Калини, вчинила відносно ОСОБА_3 протиправні дії, що виражалися у висловлюванні нецензурними словами та словесними образами в бік останньої, образливо чіплялася, чим порушувала громадський порядок і спокій громадян, чим вчинила правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП (а. с. 19).

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 10.10.2023 у справі №464/4831/23, що набрала законної сили 20.10.2023, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вказаною постановою встановлено, що жодних доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, які б містили інформацію щодо порушення ОСОБА_1 громадського порядку і спокою громадян до протоколу про адміністративне правопорушення не надано.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у вказаний в протоколі день, виник конфлікт на побутовому рівні.

Таким чином, враховуючи, що дії ОСОБА_1 з приводу конфлікту з потерпілою, виникли на побутовому ґрунті, не були посяганням на порушення громадського порядку, а були спрямовані проти потерпілої та з її слів пов`язані з спричиненням їй тілесних ушкоджень, це виключає в її діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (а. с. 16-18).

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається з доводів позовної заяви, у зв`язку із безпідставними звинуваченнями працівника поліції у вчиненні ОСОБА_1 дій хуліганського характеру, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 173 КУпАП, а також безпідставним розглядом справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого судом прийнято рішення про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, позивач зазнала душевних переживань, вказане призвело до поганого самопочуття, порушення звичайного ритму життя та його зміни у зв`язку із необхідністю відстоювання невинуватості, залучення адвоката з метою захисту її прав та інтересів, витрати часу, пов`язаних із розглядом справи в суді, таким чином їй завдано моральну шкоду, яку остання оцінює у розмірі 7 100,00 грн.

При цьому, суд погоджується з твердженнями позивача, що ґрунтуються на правових висновках ВС, викладених у постанові від 09.06.2021 у справі №726/837/20, зокрема, що статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Разом з тим, вказані висновки Верховного Суду не вказують на те, що закриття справи про адміністративне правопорушення створює безумовну підставу для стягнення моральної шкоди, чи право на відшкодування такої, за цих обставин, є абсолютним.

Так, у постанові від 14.04.2020 у справі №925/1196/18 ВС прийшов до переконання про те, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки і завдавала шкоди, отже доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17 звернув увагу щодо певних особливостей при розгляді спорів про відшкодування моральної шкоди, та дійшов висновку, що «моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому, як вбачається із висновків ВС, викладених у постанові від 25.05.2022 №487/6970/20, завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

У вказаній справі ВС також прийшов до переконання, що еквівалентом моральної шкоди виступають гроші. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що звертаючись до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади (посадової особи), позивач зобов`язаний довести наявність шкоди, спричиненої стражданнями чи приниженнями, та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивачки, завдання шкоди її здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння їй внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачці посадовими особами органів державної влади моральної шкоди.

Так, позивачем, не тільки не доведено, але й не наведено, у чому полягали душевні переживання, характер поганого самопочуття, тим самим не розкрито змісту емоцій, що позбавляє суд можливості визнати такі стражданнями чи приниженнями.

Одночасно, на доведення обставин порушення звичайного ритму життя та його зміни у зв`язку із необхідністю відстоювання невинуватості, залучення адвоката з метою захисту її прав та інтересів, витрати часу, пов`язаних із розглядом справи в суді, позивачем не долучено документів, що свідчили б про вжиті заходи із пошуку захисника чи понесення матеріальних витрат з даного приводу. Також, відсутні дані про те, що остання не змогла зробити перебуваючи в суді, оскільки не вказано вид та характер роботи, що виконується нею за звичних обставин, і які втрати понесла у зв`язку з цим.

Крім того, при вирішенні спору, суд враховує, що постановою про закриття справи про адміністративне правопорушення не спростовано факт відсутності події, як такої, та встановлено, що дії ОСОБА_1 були спрямовані проти ОСОБА_3 , а тому виникли на побутовому рівні, що виключає факт посягання на порушення громадського порядку.

Таким чином, сам по собі факт складення відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення та факт наявності рішення суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не свідчить про безумовну підставу для відшкодування моральної шкоди.

Так, належними та допустимими доказами позивач не довела, що їй було спричинено моральну шкоду, що знаходяться у прямому причинному зв`язку із вчиненням відповідачем неправомірних дій.

Зважаючи на вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, відтак вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 13, 12, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, за участю третіх осіб Державної казначейської служби України, старшого лейтенанта поліції Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області Бортового Андрія, про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ;

Третя особа: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ;

Третя особа: Старший лейтенант поліції Відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області Бортовий Андрій, місцезнаходження: м. Львів, пр-т Червоної Калини, 66.

Головуюча Сабара Л.В.