ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7838/24 Справа № 209/5806/23 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Добробут», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа КП Кам`янської міської ради «Добробут», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, мотивуючи його тим, що він є власником квартири розташованої у АДРЕСА_1 , відповідачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище його. 02 грудня 2021 року з вини ОСОБА_1 сталося залиття його квартири. Відповідно до акту №639 від 03 грудня 2021 року, складеного комісією КП Кам`янської міської ради «Добробут», було встановлено, що причиною залиття квартири, згідно даних аварійної служби, став зрив корінного крана (запірна арматура) в квартирі АДРЕСА_3 , належній ОСОБА_1 .

Зазначав, що відповідно до акту виконаних робіт КП Кам`янської міської ради «Добробут» від 02 грудня 2021 року в квартирі відповідачки проведено роботи по заміні ввідного крану, зрив якого став причиною залиття. Таким чином, внаслідок неналежного обслуговування відповідачкою внутрішньоквартирних мереж стався зрив корінного крана (запірної арматури), що призвело до залиття квартири позивача та нанесення йому матеріальних збитків.

Вказував, що актом зафіксовано пошкодження його майна (шпалерів, підлоги, стелі, пошкодження проводки, тощо), що є матеріальними збитками. Відповідно до звіту про незалежну оцінку №Н-291221/01, складеного 29 грудня 2021 року на його замовлення оцінювачем ТОВ «ІВІ КОНСАЛТ», встановлено, що вартість матеріального збитку, нанесеного в результаті залиття квартири становить 58 751 грн.

Крім того, йому завдано і моральну шкоду, яку він оцінює у суму 10 000 грн, адже залиття належної йому житлової квартири сталося перед новорічними святами, весь грудень-січень він та його близькі вимушені були займатись подоланням наслідків залиття своєї квартири, відновленням ремонту, підключенням електрики в зимовий період, вчиненням дій по недопущенню утворення грибків у власному житлі, а родинне свято проходило у пошкодженому житлі.

Посилаючись на те, що відповідачка на контакт не йде та усунулась від спілкування, нанесені збитки не відшкодовує, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду в розмір 58 751 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року позов задоволено. Вирішено питання відносно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що причиною залиття став зрив корінного крану (або вентилю), що є запірною арматурою на системі холодного (гарячого) водопостачання, що є територією обслуговування КП Кам`янської міської ради «Добробут». Акт, наданий позивачем, містить ряд порушень. Вона не погоджується із розміром збитків. У справі не проведена будівельно-технічна експертиза. Вона не була сповіщена про розгляд справи та не змогла заявити клопотання про виклик свідків.

05 серпня 2024 ОСОБА_2 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертає увагу на те, що його вимоги є доведеними в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги є просто незгодою з рішенням суду. Той факт, що акт не підписаний відповідачкою, не свідчить про відсутність факту залиття його квартири.

06 серпня 2024 року КП Кам`янської міської ради «Добробут», посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертає увагу на те, що причиною залиття квартири позивача став саме зрив корінного крана в квартирі відповідачки, що є зоною її відповідальності.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 68 751 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та апеляційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 19 червня 2024 року №3831-IX "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах" Прикінцевими положеннями якого установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності позивачу ОСОБА_2

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності відповідачці ОСОБА_1

03 грудня 2021 року комісією, у складі техніків КП КМР "Добробут" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , складено акт №639 обстеження квартири, який затверджений начальником юридичного відділу КП КМР "Добробут" О.С. Білий, згідно якого 02 грудня 2021 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_5 , оскільки пошкодження утворені від проникнення води з верхнього поверху. Причина залиття зрив корінного крана в квартирі АДРЕСА_3 . 02 грудня 2021 року згідно акту виконаних робіт (звернення ЄДС №382407) перекрили кран на стояку холодного водопостачання в підвалі та установили новий кран в квартирі АДРЕСА_3 . Отже, комісія дійшла висновку за визначеним характером шкоди, що шкода заподіяна з вини власника квартири АДРЕСА_3 .

Також, при обстеженні комісією виявлені наступні пошкодження: в кухні на стінах виявлені сліди затікання, шпалери вологі та розійшлися на стінах; у лоджії виявлені сліди затікання по всій стіні; в коридорі виявлені сліди затікання по всій стіні, підлога волога із залишком води; у кладовій виявлені сліди затікання на всіх стінах, стики розійшлись, підлога волога із залишком води; у кімнаті виявлені сліди затікання на всіх стінах, підлога волога; дверні полотна в кладову, ванну та туалет набряклі, в кімнаті над дверима набряклі наличники; по всій квартирі відсутня електроенергія в наслідок залиття.

Як вбачається зі звіту №Н-291221/01 про незалежну оцінку матеріального збитку, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "ІВІ Консалт" (діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №480/21 від 22 червня 2021 року), розмір збитків, що призвели до завдання майнової шкоди ОСОБА_2 , власнику квартири АДРЕСА_4 , внаслідок залиття квартири, що сталось 02 грудня 2021 року, становить 58 751 грн.

На підставі рахунку-фактури №01-15/12/21 від 15 грудня 2021 року вартість робіт за оцінку майна для цілей відшкодування матеріального збитку становить 3 500 грн., яка оплачена позивачем за квитанцією №40610397-1 від 16 грудня 2021 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивача відбулося через зрив корінного крана в квартирі відповідачки, що підтверджується відповідним актом. Розмір збитків, завданих внаслідок залиття квартири позивача, визначений звітом про визначення розміру матеріальних збитків

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і її майну або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка завдавача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності своєї вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі на момент розгляду справи.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду існує презумпція завдавача шкоди, згідно якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Тобто, саме відповідач має довести відсутність своєї вини у залитті квартири позивача.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині третій статті 12, частині першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, у тому числі випадків наявності підстав звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою, другою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

З акту обстеження квартири №639 від 03 грудня 2021 року, який затверджений начальником юридичного відділу КП КМР "Добробут" О.С. Білий, складеного комісією у складі техніків КП КМР "Добробут" ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вбачається, що 02 грудня 2021 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_5 , оскільки пошкодження утворені від проникнення води з верхнього поверху. Причина залиття зрив корінного крана в квартирі АДРЕСА_3 . 02 грудня 2021 року, згідно акту виконаних робіт (звернення ЄДС №382407), перекрили кран на стояку холодного водопостачання в подвалі та установили новий кран в квартирі АДРЕСА_3 . Отже, комісія дійшла висновку за визначеним характером шкоди, що шкода заподіяна з вини власника квартири АДРЕСА_3 .

Також при обстеженні комісією виявлені наступні пошкодження: в кухні на стінах виявлені сліди затікання, шпалери вологі та розійшлися на стінах; у лоджії виявлені сліди затікання по всій стіні; в коридорі виявлені сліди затікання по всій стіні, підлога волога із залишком води; у кладовій виявлені сліди затікання на всіх стінах, стики розійшлись, підлога волога із залишком води; у кімнаті виявлені сліди затікання на всіх стінах, підлога волога; дверні полотна в кладову, ванну та туалет набряклі, в кімнаті над дверима набряклі наличники; по всій квартирі відсутня електроенергія в наслідок залиття (а.с.15).

З акту виконаних робіт від 02 грудня 2021 року вбачається, що відбулося перекриття та встановлення нового крану у квартирі відповідачки. Причина аварійної ситуації відірвано ввідний кран на різьбі (вказаний акт підписано ОСОБА_1 ) (а.с.16).

Розмір збитків, що призвели до завдання майнової шкоди ОСОБА_2 , власнику квартири АДРЕСА_4 , внаслідок залиття квартири, що сталось 02 грудня 2021 року, становить 58 751 грн. (а.с.17-41).

З матеріалів даної справи вбачається, що позивачем доведено як сам по собі факт спричинення матеріальної шкоди, так і її розмір. В той час коли відповідачкою не доведено відсутності своєї вини у залитті квартири позивача, та доводи приведені в апеляційній скарзі цього не спростовують.

Аргументи апеляційної скарги заявника щодо невідповідності акту про залиття квартири вимогам чинного законодавства є непереконливими, оскільки вони містять необхідні реквізити, встановлені Правилами, зазначений акт оцінений судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими процесуальним законом, правильність висновків судів відповідач не спростувала.

Згідно пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (надалі - Правила) у разі залиття, аварії комісією за заявою особи складається відповідний акт за зразком, наведеним у додатку 4 до цих Правил. Згідно встановленої форми факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету, та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У акті зазначається, де трапилась аварія, описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які речі ушкоджено), чітко зазначаються причини залиття надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду.

Отже, з наведеного вбачається, що вказані акти складається для фіксування факту залиття квартири та наслідків, які спричинили дане залиття, тобто є доказом у справі щодо відшкодування шкоди заподіяної таким залиттям.

Факт залиття квартири позивача підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачкою у ході розгляду справи.

Посилання апеляційної скарги на те, що вона не була сповіщена про розгляд справи та не змогла заявити клопотання про виклик свідків, відхиляються. З матеріалів справи вбачається, що суд та представник позивача надсилали їй позовну заяву з додатками та повістку.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.О.Макаров