Провадження №2/760/5368/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Брижатий С.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд

- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2016 року, про що складено відповідний актовий запис №1406 та 06 серпня 2016 року видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з місяця та року, в якому було звернення з позовною заявою до суду, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 06 серпня 2016 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1406. Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, подружні відносини припинені з січня 2023 року, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі та суперечать інтересам позивача. Донька проживає разом із позивачем і знаходиться на її утриманні, відповідач останнім часом не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому у позивача є підстави вважати, що відповідач і в подальшому буде ухилятись від матеріального утримання дитини в добровільному порядку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 січня 2024 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.

Ухвалою суду від 09 січня 2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 05 лютого 2024 року було продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви строком на 10 днів з моменту отримання ним копії цієї ухвали.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі перше судове засідання.

12 березня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Дорошева Є.Л. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що відповідач визнає позов у повному обсязі та просить суд розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі від офіційної заробітної плати.

Щодо вимоги про розірвання шлюбу відповідач вважає, що відновити сім`ю неможливо, будь-які фізичні та духовні зв`язки між подружжям втрачені, спільне господарство не ведеться, примирення з позивачем не можливе та суперечить інтересам сторін.

Щодо вимоги про стягнення аліментів зазначає, що відповідач утримував і утримує свою доньку. Твердження що відповідач не надає кошти на утримання дитини не відповідає дійсності. Вказав, що єдиним заробітком відповідача є його офіційна заробітна плата, що підтверджується довідкою №2 від 05 березня 2024 року, видана ТОВ «Трастон», яка свідчить про те, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «Трастон» з 02 жовтня 2023 року, на даний момент займає посаду «Менеджер» зі збуту. Загальна сума доходів за період з 02 жовтня 2023 року до 29 лютого 2024 року становить 66669,57 грн. Інші види заробітку відсутні.

У судове засідання, призначене на 18 березня 2024 року, позивач та її представник не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Однак, 18 березня представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Брижатий С.В. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, у якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання, призначене на 18 березня 2024 року, не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, викладені у відзиві на позов, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 серпня 2016 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1406, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 06 серпня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 25 серпня 2017 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2454.

Позивач, звернувшись до суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначила, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, зникло взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як вбачається з ч.2 та ч.3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає її дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить її інтересам, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним, його необхідно розірвати, а позов у цій частині - задовольнити.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з позовної заяви, дитина проживає разом з позивачем. Указану обставину відповідачем підтверджено.

Домовленості щодо сплати батьком аліментів на утримання дитини у добровільному порядку не досягнуто.

Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, просить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі від офіційної заробітної плати, однак зазначив, що він у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як визначено ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимогами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 становить 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Приписами ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків.

Факт відсутності у батька можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини.

Крім того, суд вважає, що відповідач беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини, яка залишилася проживати разом з матір`ю та потребує матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин. Тому він зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини.

Так, судом встановлено, що відповідач, який зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати свою дитину, є чоловіком працездатного віку, відомості про його незадовільний стан здоров`я відсутні, на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не має.

Відповідно до наданої відповідачем довідки №2 від 05 березня 2024 року, виданої директором ТОВ «Трастон», сукупний дохід ОСОБА_2 за період з 02 жовтня 2023 року по 29 лютого 2024 року складає 66669,57 грн.

Як стверджує відповідач, інших джерел доходу у нього немає.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що необхідно стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову - 21 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

А тому, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1073,60 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат щодо сплати судового збору.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справах про стягнення аліментів, звільнені від сплати судового збору.

Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1073,60 грн судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 серпня 2016 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1406.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Солом`янського

районного суду міста Києва Н.М. Аксьонова