Дата документу 19.09.2024 Справа № 336/913/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/913/24 Головуючий у першій інстанції: Галущенко Ю.А. Провадження № 22-ц/807/1463/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Подліянової Г.С.,

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И ЛА:

В січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього 36624,61 грн. в рахунок відшкодування завданої йому дорожньо-транспортною пригодою матеріальних збитків, 15000,00 грн. в рахунок компенсації завданої йому моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.09.2022 року о 16.40 годині, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Nissan Urvan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , біля будинку № 127 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі, виконуючи поворот ліворуч, в порушення вимог п. 16.13 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі автомобілі Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем Nissan Urvan, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Про це свідчать матеріали справи про адміністративне правопорушення, провадження по якій було порушено за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди, та винесено постанову від 15.08.2023 року про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративно правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (справа 336/4900/22).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була.

Відповідно до звіту № 1129 про оцінку автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 10.10.2022 року, ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в непошкодженому вигляді на дату оцінки становить 256509,78 грн., вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових та з урахуванням додавання в розрахунок ПДВ становить 97528,85 грн., коефіцієнт фізичного зносу складових вказаного автомобіля становить 0,7000, вартість відновлювання ремонту вказаного автомобіля, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, становить 46352,21 грн.

25.09.2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило позивача про прийняте рішення про виплату відшкодування шкоди у розмірі 42448,47 грн.

Згідно платіжного доручення від 25.09.2023 року № 975962 Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 42448,47 грн.

Отже, ОСОБА_1 , як особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, що становить 35574,61 грн. (97528,85 20 %) 42448,47 грн.) в рахунок відшкодування завданих пошкодженням автомобіля позивача матеріальних збитків.

Крім того позивачем, за перебування пошкодженого автомобіля на стоянці, в період з 16.09.2022 року по 16.10.2022 року, було сплачено 1050,00 грн., що підтверджується квитанцією ФОП ОСОБА_3 від 16.09.2022 року № 008999.

Крім майнової шкоди внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач тривалий час був вимушений обходитись без автомобіля, вживати додаткових зусиль до найму іншого автомобіля, зокрема, звертатися за допомогою до інших осіб, що вплинуло на звичайний устрій життя позивача, а також завдало йому моральних страждань.

Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував позивачу всі понесені витрати, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, та який є винуватцем ДТП, на свою користь в якості відшкодування матеріальних збитків 36624,61 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн., а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої йому дорожньо-транспортною пригодою матеріальних збитків 35574 гривні 61 копійку, та судові витрати у розмірі 968,96 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив докази, а саме не встановив підставу застосування коефіцієннту фізичного зносу, не встановив фактичні обставини справи щодо розміру страхового відшкодування, яке відшкодовується страховою компанією відповідача та скаржником потерпілому в рамках договору добровільного страхування.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволеню, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольнячи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пред`явлене відповідачу зобов`язання відшкодувати позивачу спірну суму страхової виплати відповідає положенням ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним до регулювання спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з наступних підстав.

Встановлено, що 16.09.2022 року, о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем NISSAN URVAN, державний номер НОМЕР_1 , біля будинку № 127 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі, виконуючи поворот ліворуч, в порушення вимог п. 16.13 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі автомобілю MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Вказані обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2023 року по справі № 336/4900/22, провадження 3/336/27/2023, та відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Зазначеною постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На час ДТП цивільно-право відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була.

Автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП належав на праві власності позивачу ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту № 1129 про оцінку автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 10.10.2022 року, ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 , в непошкодженому вигляді на дату оцінки становить 256509,78 гривень, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових та з урахуванням додавання в розрахунок ПДВ становить 97528,85 грн., коефіцієнт фізичного зносу складових вказаного автомобіля становить 0,7000 вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, становить 46352,21 грн.

Встановлено, що листом МТСБУ (номер справи МТСБУ: 86740) від 25.09.2023 року ОСОБА_2 повідомлено, що МТСБУ розглянуло справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_2 в результаті ДТП, яка мала місце 16.09.2022 року за участю ТЗ марки MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_2 , та відповідно до пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_2 відшкодування шкоди в розмірі 42 448,47 грн.

МСТБУ розрахувало розмір страхового відшкодування, зменшило суму, встановлену звітом на розмір ПДВ та виплатило потерпілому ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 42 448,47 грн.

Факт отримання від МСТБУ страхового відшкодування в розмірі 42 448,47 грн. визнано позивачем та його представником, та підтверджується платіжною інструкцією № 975962 від 25.09.2023 року.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо винна особа - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статі 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Згідно з частиною першою статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У зв`язку із заміною сторони кредитора в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що сума відшкодування, виплаченого МСТБУ в порядку регресу позивачу у розмірі 42 448,47 грн, визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані Позивачем потерпілому, становлять 97 528,85 грн, тому різниця між цими сумами має бути відшкодована ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними,

залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки

у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» «в» пункту 4 частини першої статті 382ЦПКУкраїни, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369,374,375,381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді: