печерський районний суд міста києва
Пр. № 2-1271/24
25 липня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Соколова О.М.,
при секретарі судових засідань - Ковтун К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,-
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 жовтня 2000р., виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району 17.10.2000 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2010 р. виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №4-1005.
24 січня 2019 року сталося чергове залиття квартири позивача, внаслідок чого були пошкоджені приміщення ванної кімнати та кухні. Згідно акта ЖЕД «Хрещатик» комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печорського району міста Киева» від 14.02.2019 залиття квартири АДРЕСА_2 відбулося з причини пошкодження внутрішньої квартирної каналізаційної розводки у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить відповідачу. Внаслідок залиття квартири пошкоджено стеля та стіни у ванній кімнаті та на кухні, позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі вартості проведення ремонтних робіт вартість яких становить 8 075,00 грн., згідно зведеного кошторису вартості ремонтних робіт.
Позивач вказує, що намагався врегулювати спір в досудовому порядку, неодноразово в усній формі звертався до відповідача, надсилав письмову вимогу про відшкодування шкоди, що підтверджується поштовим відправленням. Відповідач через недбале ставлення до належного утримання обладнання в своїй квартирі неодноразово заливає квартиру позивача, на його зауваження не реагує.
На підставі викладеного, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
12.12.2019 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.
10.02.2020 року на адресу суду на виконання вимог ухвали Печерського районного суду м.Києва від 12.12.2019 року надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що згідно з даними реєс/трових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою: АДРЕСА_4 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.11.1995 року Товарною біржою «Українська біржа Десятинна» р.№1/8520-А/2273.
01.10.2021 року відповідно до розпорядження № 336 від 01.10.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з смертю судді ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду м.Києва Соколову О.М.
14.02.2022 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.
05.10.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2023 року у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи до розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява від позивача про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав, просив задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про місце день і час розгляду справи повідомлялася належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила. відзив на позовну заяву суду не надав.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.
У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17 жовтня 2000р., виданого органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району 17.10.2000 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2010 р. виданого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №4-1005.
Як зазначає позивач, 24 січня 2019 року сталося чергове залиття квартири позивача, внаслідок чого були пошкоджені приміщення ванної кімнати та кухні.
Згідно акту ЖЕД «Хрещатик» комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печорського району міста Києва» від 14.02.2019 залиття квартири АДРЕСА_2 відбулося з причини пошкодження внутрішньої квартирної каналізаційної розводки у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить відповідачу.
Внаслідок залиття квартири пошкоджено стеля та стіни у ванній кімнаті та на кухні, позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі вартості проведення ремонтних робіт вартість яких становить 8 075,00 грн., згідно зведеного кошторису вартості ремонтних робіт.
Крім того, матеріалами справи встановлено, що кв. АДРЕСА_5 належить відповідачу ОСОБА_2 , на підстві договору купівлі-продажу, зареєстрованого 23.11.1995 року.
У частині четвертій статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
За приписами ч.1, п.9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно із ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Під час розгляду справи позивачем доведено належними та допустимим доказами факт спричинення майнової шкоди відповідачем, при цьому останньою не спростовано вини у її заподіяні, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в цій частині.
Щодо заявлених позивачами вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.
Враховуючи те, що відповідач своїми неправомірними діями порушила права позивача, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінює розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення.
На підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 1 536,80 грн.
Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану внаслідок залиття квартири у сумі 8 075, 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану внаслідок залиття квартири у сумі 3 000, 00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 па користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1536,80 гри.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 .
Повний текст рішення складено 25.07.2024року.
Суддя О.М.Соколов