Справа № 953/5987/22
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Муратової С.О.,
за участю секретаря - Драгана О.А.,
позивача - ОСОБА_1 ,
третіх осіб, які заявляють
самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
До Київського районного суду м. Харкова 26.10.2022 поштою надійшла позовна заява ОСОБА_1 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , до Російської Федерації, про стягнення з Російської Федерації внаслідок збройної агресії проти України, заподіяної шляхом вчинення бойових дій через пошкодження об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 :
- на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 2 559 802,00 грн., що є еквівалентом 70 000,00 доларів США, пов`язану зі знищенням (пошкодженням) об`єктів нерухомості: двох гаражів, літньої кухні, житлового будинку, та моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ;
- на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ;
- на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ;
- на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 731 372, 00 грн., що є еквівалентом 20 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ.
На обґрунтування позовних вимог зазначають, зокрема, що 06.03.2022 приблизно о 21.00 год., у період проведення бойових дій з боку РФ проти України, під час нанесення ракетних ударів та артилерійського обстрілу військовослужбовцями збройних сил РФ по місту Харкову, а саме, по житловому масиву у мікрорайоні «Велика Данилівка» Київського району міста Харкова, ракетним ударом було знищено частину їх житлового будинку, пошкоджено два гаражі та окремо збудовану літню кухню на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , які належать позивачу - ОСОБА_1 на праві приватної власності та в якому на момент вибуху знаходилися, проживали та зареєстровані його близькі особи: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який в той час перебував в Збройних силах України та виконував свій обов`язок щодо захисту Батьківщини, її суверенітету та територіальної цілісності.
В результаті ракетного удару по зазначеному житловому будинку виникла пожежа, під час якої знищено покрівлю будинку, внутрішні кімнати, стелю будинку, пошкоджено внутрішні несучі стіни та зовнішні стіни з фасадної цегли, знищено майже всі вікна, двері, меблі для спальних кімнат, два ліжка, шафа - купе, одяг, диван шкіряний з двома кріслами, стіл скляний зі стільцями, два телевізори, ноутбук, музичний програвач на DVD - дисках. Знищено меблі для кухні: стіл дерев`яний, диван - кут, стільці, холодильник, електричні прибори (духовка, мікрохвильова піч, газова піч), прибори для приготування їжі, посуд, тощо. Меблі для ванної кімнати: ванна акрилова, пральна машина, підлога з підігрівом, пошкоджено опалення з газовим котлом по всьому будинку та інше майно. Також частково знищено на території домоволодіння два гаражі з цегли, опалення по гаражам з електричним котлом, пошкоджено несучі стіни та покрівля, всередині яких знаходилася техніка: газонокосилка, бензопила, прибиральна техніка, електрогенератор, зварювальний апарат та інший інструмент.
Крім того, частково знищено окремо розташовану літню кухню з дерева та металевої покрівлі, в середині якої був виконаний капітальний ремонт з кухонними меблями, побутовою технікою (холодильник, блендер та інше), електричними приборами (варочна панель, електричний чайник, мікрохвильова піч), посуд та інші побутові прибори. При цьому, пошкоджено на подвір`ї домоволодіння тротуарну плитку з бордюрами для клумб, де були висаджені квіти та декоративні дерева.
У зв`язку з наведеним вище та продовженням бойових дій з боку країни - агресора проти України, що загрожує життю і здоров`ю його родини, наступного дня вони були вимушені виїхати до іншої області України, взявши із собою лише документи та деякі особисті речі. Переїхавши на нове місце перебування до друзів у Дніпропетровську область за адресою: АДРЕСА_3 , їх сім`ю не залишало почуття страху за власне життя після пережитого.
У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України їх сім`ї також завдано моральної шкоди, так як знаходячись на новому місці перебування, вони були змушені істотно змінити спосіб життя, постійно перебуваючи в стані стресу та нервовості, через невизначеність подальших дій відбувається постійне хвилювання, порушився сон, погіршився стан здоров`я. Оскільки у цьому будинку він проживав ще з дитинства, потім почав проживати разом з дружиною та синами, усе своє життя вкладав фізичні зусилля для його покращення, затрачав значні матеріальні кошти родини у його ремонт та благоустрій, розуміння того, що цей будинок нахабно та безжально зруйновано одним ракетним обстрілом, завдає невгомонного психологічного болю. Отримані його сім`єю моральні переживання страждання завдані країною - агресором, призупинили активне суспільне життя, призвели до втрати роботи та внутрішнього дискомфорту, порушення внутрішньої рівноваги, перенесених унаслідок бойових дій, змушують звертатися до чинних законів з метою компенсування завданих моральних і фізичних страждань. Характерною для їх сім`ї є притупленість емоцій, коли людина частково втратила спроможність до емоційних виявів, їй тяжко встановлювати дружні стосунки з оточуючими, напружено триває творчий підйом, жартівливість, радощі, що виявляються у нервовому виснаженні, апатії і негативному ставленні до життя, загальній тривожності, емоційних переживаннях. Пригнічуючи в собі негативні почуття, водночас втрачається спроможність зазнавати позитивних емоцій і відбувається зловживання лікарськими речовинами. Також, моральних переживань вони зазнали вимушеним переселенням до іншого місця проживання за іншою адресою, що негативно позначилося на загальному самопочутті, постійному перебуванні у пригніченому стані, відчувається безперервний, невгамовний душевний біль і страждання всієї сім`ї, які втратили душевний спокій і віру в майбутнє, постійно відчувають незахищеність та розчарування, що не дає можливості підтримувати нормальний спосіб життя та нормально спілкуватись з оточуючими. Враховуючи зазначене, вони були вимушені звернутися до лікувально-діагностичного центру «Его медікум» Міністерства Охорони Здоров`я України, задля отримання медичної допомоги після перенесених моральних страждань та відновлення свого психічного стану, що підтверджується медичною документацією.
Крім того, незаконними діями з боку РФ порушено його право та право близьких осіб на повагу до приватного та сімейного життя до свого житла та кореспонденції, яке було порушено внаслідок збройної агресії РФ, а саме, порушення права приватної власності на вищевказане нерухоме та рухоме майно, яке передбачене статтею 8 Конвенції. Негативні наслідки збройної агресії Російської Федерації проти України призвели до втрати ними житла та майна, неможливості проживати за адресою місця реєстрації та постійного проживання, що унеможливлює повернення до своєї нормальної життєдіяльності та економічного добробуту, які будувалися ним та його сім`єю протягом всього свого життя, постійною працею та економією, задля кращого майбутнього його сім"ї.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Зазначене свідчить про тривалість та численність порушень РФ особистих прав та прав, свобод родини, що є порушенням Конвенції, а, отже, підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої російською агресією проти України.
Позивач ОСОБА_1 оцінює завдану йому майнову шкоду в розмірі 2 559 802,00 грн., що є еквівалентом 70 000,00 доларів США, в подальшому, за результатами проведення судово-будівельно-технічної експертизи, буде визначено загальний розмір завданих матеріальних збитків, пов`язаних зі знищенням (пошкодженням) об`єктів нерухомості: двох гаражів, літньої кухні та житлового будинку, моральну шкоду оцінює у розмірі 1 462 744,00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 тис. доларів США за офіційним курсом Національного банку України.
Крім того, з Російської Федерації, внаслідок збройної агресії проти України, підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за заподіяну їм моральну шкоду, на користь ОСОБА_2 - моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ; на користь ОСОБА_4 - моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ; на користь ОСОБА_3 - моральну шкоду в розмірі 731 372, 00 грн., що є еквівалентом 20 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2022, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (т.1 а.с. 103).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2022 прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, з призначенням в підготовче судове засідання (т.1 а.с. 104).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.04.2023 направлено компетентному органу Російської Федерації через Головне територіальне управління юстиції у Харківській області відповідне доручення про вручення документів та виконання окремих процесуальних дій відповідно до Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам». Провадження у справі зупинено до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги (т.1 а.с. 119-120).
11.05.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшов лист Першого заступника начальника управління Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данильченко І., згідно якого, Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції отримано запит (№ 953/5987/22/8679/2023 від 14.04.2023) стосовно вручення судових документів стороні у справі - російській федерації, у зв`язку з чим повідомлено наступне.
01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон).
22 грудня 2022 року Закон опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності.
Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1); вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (стаття 2).
Щодо зупинення дії Мінської конвенції та Протоколу до неї, слід вказати, що відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.
Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.
У період зупинення дії міжнародного договору Україна утримується від дій, які могли б перешкодити поновленню дії договору.
За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з російською федерацією зупинено з 27.12.2022.
Таким чином, з дати зупинення дії Мінської конвенції: не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї;
Враховуючи також низку порушень та системне ігнорування з боку російської федерації міжнародного права, що підтверджується виключенням її з Ради з прав людини ООН та Ради Європи, надання цією державою допомоги, яка б мала характер «правової» є неможливим.
Додатково зазначається, що ПАТ «Укрпошта» припинено доставку поштових відправлень до/з Росії та Білорусі.
Згідно з повідомленням Міністерства закордонних справ України через повномасштабну агресію Росії проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та Росією розірвано (т.1 а.с. 126-127).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2023 поновлено провадження у справі за вказаною позовною заявою (т.1 а.с. 132).
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.07.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті (т.1 а.с. 147-148).
Позивач ОСОБА_1 , треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги, надали пояснення щодо завданої майнової, моральної шкоди відповідно. Кожний підтримав заявлені позовні вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували (т. 1 а.с. 142, 143, 144, 145). Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи міститься заява, в тому числі ОСОБА_4 , про підтримання позовних вимог (т.1 а.с. 111).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Крім того, відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, та що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.)
У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, тому вирішив спір по суті за відсутності відповідача.
Суд, вислухавши пояснення позивача, третіх особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ), кожний є громадянином України.
Згідно копії спадкового договору від 26.05.2007, посвідченого Міссіяж О.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 3246, ОСОБА_7 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_1 належний йому на праві особистої власності житловий будинок АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 74-75, 65-66). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 22022243 від 27.02.2009 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», 27.09.2009 прийнято рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 на підставі спадкового договору р № 3246 від 26.05.2007 (т. 1 а.с. 67). Також надано технічний паспорт на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 68-73).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №362612863 від 21.01.2024, ОСОБА_1 на підставі спадкового договору, серія та номер: 3247, виданий 26.05.2007, на праві власності належить закінчений будівництвом об`єкт житловий будинок, з надвірними будівлями, загальна площа 97,9 кв. м, житлова площа 56,6 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , видавник: Міссіяж О.А., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу. Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 68241499 від 29.06.2023Ю Гвоздович А.І., Департамент реєстрації Харківської міської ради Харківська область (т.1 а.с. 242-243).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).
На підставі ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Так, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, 1949 року забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.
Також відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.
Зокрема, ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 передбачає, що цивільне населення користується загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Згідно з ч. 1 ст. 52 Додаткового протоколу, цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій.
Військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації.
Згідно ст. 8 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань (стаття 12);
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія Російської Федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
16.03.2022 Міжнародний суд ООН у міждержавній справі України проти Росії ухвалив рішення про вжиття тимчасових заходів, згідно з яким визначив, що РФ має негайно зупинити воєнні дії, які вона розпочала на території України 24.02.2022.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022, якою додатково засуджує військову агресію Російської Федерації проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14.04.2022 про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Російської Федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022.
27.04.2022 Парламентська асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433.
Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
Ці факти встановлені у тому числі Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2022 у справі №635/6172/17.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №210/4458/15-ц, від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.08.2017 у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Таким чином, 24.02.2022 розпочалося повномасштабне військове вторгнення Російської Федерації в Україну, введення воєнного стану в Україні, яке супроводжувалося у тому числі випадками військового протиправного нападу на цивільні об`єкти та цивільне населення.
Згідно ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
Згідно з переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75, згідно з яким Харківська міська територіальна громада, до складу якої входить м. Харків, була включена до списку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), п.п. 14 п. 6 розділу VII Переліку.
Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309, згідно з яким Харківська міська територіальна громада, до складу якої входить м. Харків, в період з 24.02.2022 до 15.09.2022 була територією проведення активних бойових дій, а з 16.09.2022 вважається територію можливих бойових дій.
Судом встановлено, що внаслідок військової збройної агресії відповідача в Харківській області протягом 2022 року, яка супроводжувалася ворожими обстрілами по території Харківської області, міста Харкова, у тому числі із влучаннями в об`єкти цивільної інфраструктури та житлові будинки, належний ОСОБА_1 на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що находиться за адресою: АДРЕСА_2 , було пошкоджено.
Згідно листа від 15.09.2022 Б-3-11/224/0/180-22.08.-31-2254/0/129-22, Департаментом житлово-комунального господарства Харківської міської ради в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» розглянуто запит ОСОБА_1 на інформацію від 09.09.2022 (реєстраційний індекс від 09.09.2022 № Б-3-11/224/180-22) стосовно пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації домоволодіння по АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 8 Порядку роботи з обстеження пошкоджених об`єктів виконуються на територіях, на яких відсутні або завершено активні фази бойових дій, після здійснення відповідного комплексу заходів, визначеного цим пунктом. Будинок ОСОБА_1 внесено до переліку пошкоджених зруйновних об`єктів для попереднього візуального огляду (т.1 а.с. 44-45).
Згідно Акту про пожежу від 22.06.2022, комісія у складі: провідного інспектора відділу запобігання надзвичайним ситуаціям по Київському району Харківської міської територіальної громади Харківського районного управління ГУ ДСНС України у Харківській області майора служби цивільного захисту Яковенка А.С., головного інспектора ВЗНС по Київському району ХМТГ ХРУ ГУ ДСНС України у Харківській області підполковника сл. ЦЗ ОСОБА_5 , гр. ОСОБА_1 , склала цей акт про пожежу, що виникла 06.03.2022 о 21.00 год. у 1-но поверховому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . ДПРЧ З ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області на гасіння пожежі не залучались у зв`язку з бойовими діями (обстрілом). Пожежею знищено: два вікна, стіл, холодильник, перегородка, частина перекриття, ванна. Пожежею пошкоджено: покрівля, несуча стіна кухні, 2-ві кімнат, 2-ві перегородки, 3-є верей, система опалення, газопостачання та водопостачання, газова плита, мікрохвильова піч, меблі та інше обладнання. Причина пожежі: пов`язана з проведенням бойових (воєнних) дій (т.1 а.с. 46, 47).
Згідно до звіту № 6/4-24-10, зареєстрованого в ЄДЕССБ 11.04.2024 за номером ТО01:3742-5129-2891-7122 - при обстеженні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , виявлені дефекти і пошкодження будівельних конструкцій, спричинені воєнними діями. Виявлення дефектів та пошкоджень і визначення технічного стану будівельних конструкцій та внутрішніх інженерних систем проводилося методом натурного обстеження. Загальні результати обстеження наведені у табличній формі відповідно до додатка 6 Методики. Загальна характеристика категорії пошкоджень об`єкта - наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій (категорій відповідальності конструкцій А та Б), ступінь та характер яких свідчить про необхідність виконання робіт щодо часткового демонтажу частин об`єкта або його окремих конструкцій, підсилення об`єкта або його окремих несучих та огороджувальних конструкцій. Щодо подальшої експлуатації рекомендовано виконання робіт з відновлення шляхом капітального ремонту будинку згідно розробленого проекта (т.2 а.с. 29-48).
За клопотанням позивача та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, судом допитані свідки.
Так, свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 236), в судовому засіданні пояснила, що мешкає за адресою АДРЕСА_4 і є сусідкою позивача, який проживає в будинку 10. В них суміжні домоволодіння з відстанню 20 метрів. 06.03.2022 близько 21.00 вона та її сім`я знаходились за вказаною адресою, почули гучний вибух, в їх будинку вилітали шибки, вікна, які могли відчинитись відчинились, інші висипались повністю. Вони почали дивитись, що трапилось, боялись вмикати світло, так як вже була комендантська година, йшов безперервний обстріл, вони чули різного роду обстріли, світили мобільними телефонами, навіть ліхтар боялись вмикати. Її вікна виходять на садок, за яким йде домоволодіння позивача, на якому вона побачила вогнище та пожежу, в темряві було погано видно, але вона вже бачила, що є руйнування , вона почала кричати чоловіку і він схопив свій телефон і побіг туди. Вона переконалась, що з її дитиною все гаразд, але їй було страшно вийти на двір, бо був обстріл. Її чоловік побіг до домоволодіння позивача, вона почула крики свого чоловіка, як він гукав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В день вони знали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були вдома. Вона побігла до чоловіка, побачила, що від вибуху відкрились ворота, лежить багато цегли ї видно, що стіна завалилась. Чоловік сказав їй, щоб вона забрала ОСОБА_2 і вона зрозуміла, що щось горить, чоловік сказав, що був газ, але він його вже перекрив, сказав, що допоможе хлопцям. Вона забрала ОСОБА_2 до себе додому, ОСОБА_2 була дуже в емоційному стані, плакала, була налякана. Вона зрозуміла, що стеля впала поряд з ОСОБА_2 і чимось придавила її. ОСОБА_2 була вся в бруді від пилу цегли. Так як вона має фармацевтичну освіту, вона почала надавати ОСОБА_2 . першу медичну допомогу, подзвонила сусідці попросила деякі ліки. Потім її чоловік прийшов з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у якого було поранення ноги. Вони запропонували ОСОБА_10 поспати у них, але від великого стресу вони боялись засинати, тому відмовились. На ранок вони пішли до домоволодіння позивача, побачили дуже великі руйнування - стіни лежали і на вулиці, і у дворі, гаражі були зруйновані, погріб був завалений, літня кухня зазнала руйнувань, все що було у дворі, все було пошкоджено. Проживає за названою адресою від самого народження і знає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 проживають у сусідньому будинку. Після описаних подій жити в домоволодінні неможливо, через жахливі умови.
Свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , пояснив суду, що 06.03.2022 приблизно о дев`ятій вечора пролунав вибух, прилетіла ракета, в них вилетіли вікна. Він вийшов у двір, побачив відкриті ворота у сусідів, зайшов у двір сусідів, побачив купу шиферу, розбитий гараж, літню кухню, другий гараж і погреб засипані шифером і дошками. Вхід в будинок був завалений, відчувався запах газу і щось горіло. Першу він дістав ОСОБА_2 , так як в Безпалих впала стеля було погано видно, де вони. Потім він знайшов ОСОБА_1 під стелею за диваном і дістав його теж, вивів їх у двір, перекрив газ, відвів Безпалих до себе додому.
Свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 238), пояснила суду, що 06.03.2022 приблизно о дев`ятій вечора вона почула сильний вибух, по залізному даху їх будинку щось посипалось, сусідська собака заскочила на їх подвір`я. В них з чоловіком була паніка, він кричав їй, щоб вона спустилась у погріб, вони не знали, що робити. В другій половині будинку в них розсипалось скло з вікон. Через паніку вони не могли знайти ключі деякий час, щоб вийти, вона вже бачила як щось горіло. Їй зателефонувала сусідка ОСОБА_9 , попросила ліки, сказала, що по сусідам прилетіло і ОСОБА_2 погано. Коли вони змогли вийти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вже були вдома у Чернологових. За адресою провулок АДРЕСА_2 відбувся вибух під час обстрілу, все обвалилось, розлетілось, було багато пилу і вогню, стеля обвалилась, стіни впали, дверей не було, жити після цього в будинку стало неможливо.
Згідно довідки від 11.10.2023 № 167, старший лейтенант ОСОБА_3 перебуває на військовій службі в військовій частині (т.1 а.с. 33).
Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 16.07.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком (т. 1 а.с. 182).
Відповідно до довідки КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААВ №888156 від 30.11.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має другу групу інвалідності з 22.11.2022 безстроково (т. 1 а.с. 184).
Відповідно до довідки КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААВ №337935 від 26.10.2022, ОСОБА_4 , з 25.10.2022 по 01.11.2023 має другу групу інвалідності (т. 1 а.с. 202-203).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з Російською Федерацією.
Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори укладені між Україною та Росією, в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом.
Відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.
В даному випадку предметом позову є саме відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами російської федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1ст. 5 ЦПК України).
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частини 2, 5статті 10ЦПК України).
Згідно п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За приписами частин 1-3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди, позивач посилається на пошкодження нерухомого майна під час обстрілів міста Харкова з боку військових сил Російської Федерації.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В даному випадку, стороною позивача надано суду докази, які відповідають критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості та підтверджують належність позивачу нерухомого майна та його пошкодження, а також вид та обсяг нерухомого майна, яке пошкоджено у м. Харкові, Харківської області у зв`язку з бойовими діями, та розмір реальних збитків.
Відтак, позовні вимоги позивача щодо стягнення на його користь з відповідача матеріальної шкоди у заявленому ньому розмірі саме через пошкодження нерухомого майна підлягають частковому задоволенню.
З цих же підстав позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь з відповідача матеріальної шкоди в іншій частині задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги позивача, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, про що зазначено вище, що згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 16.07.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком (т. 1 а.с. 182).
Відповідно до довідки КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААВ №888156 від 30.11.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має другу групу інвалідності з 22.11.2022 безстроково (т. 1 а.с. 184).
Відповідно до довідки КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААВ №337935 від 26.10.2022, ОСОБА_4 , з 25.10.2022 по 01.11.2023 має другу групу інвалідності (т. 1 а.с. 202-203).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Як передбачено ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.
Згідно з ч.ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ, викладеного в Постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Внаслідок збройної агресії Російської Федерації позивач, треті особи змушені були покинути своє житло та рідне місто, в якому проживають їх рідні, друзі та знайомі, а відповідно були сформовані довготривалі сталі соціальні та родинні зв`язки. Майно позивача, де також проживали треті особі, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, було пошкоджено, налагоджений побут, сталі довготривалі соціальні зв`язки порушено. Все це відобразилося на моральному стані позивача, третіх осіб які заявлять самостійні вимоги на предмет спору. Дії відповідача спричинили виникнення тяжких душевних страждань, відчуття приниження, беззахисності, безвихідності, постійного стресу та напруги, реальні переживання за особисте життя і безпеку, за родину, втрати нормальних життєвих зв`язків. Грубі порушення основних конституційних та загальнолюдських прав позивача, третіх осіб, які заявлять самостійні вимоги на предмет спору, закріплених на національному та міжнародному рівнях, зокрема права на безпеку життя, здоров`я та особисту недоторканність, на житло та свободу пересування, на повагу честі та гідності, недоторканності сімейного життя, власності, а також ураховуючи умисний та жорстокий характер дій відповідача, викликали також глибокі почуття безпорадності, беззахисності та розчарування, які позивач відчув через неможливість користування належним йому житлом, спілкуватися з близькими, відчуття невпевненості у майбутньому. При цьому були порушені права позивача, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, встановлені міжнародними договорами, ратифікованими Україною, Конституцією і законами України, зокрема право власності, право на вільний вибір місця проживання, на недоторканість житла, на повагу до особистого життя, честі і гідності, вказане спричинило і продовжує спричиняти сильні та глибокі душевні страждання.
Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа №1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1,3 Конституції України).
Право на життя, житло, повагу до сімейного життя передбачені також Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.
В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З огляду на вказану практику Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Луізідоу проти Турецької Республіки» (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами.
В рішенні зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності. Крім того суд також врахував моральні страждання позивача через змушене переселення із північної території Кіпру, де вона народилась та законно мешкала до моменту окупації цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами.
Виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши "Правила суду - компенсація шкоди", виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер.
Відповідно до вимог "Правила суду - компенсація шкоди", які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Беззаперечним є те, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, позивач, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, як громадяни України, були позбавлені звичного ритму життя, факт збройної агресії проти України спричинив душевного болю, оскільки вони змушені були переїхати з м. Харкова, який з часу початку повномасштабної війни і до дня ухвалення рішення піддається ракетним та артилерійським обстрілам і до цього часу відноситься до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, тобто позивачем, третіми особами, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, доведено наявність завдання їм моральних страждань.
Враховуючи наведене, з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, множинний характер порушень їх конституційних прав, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і що справедливою сумою компенсації моральних страждань є:
- на користь позивача ОСОБА_1 - моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США станом на 26.10.2022;
- на користь ОСОБА_2 - моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США станом на 26.10.2022;
- на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів СШАи станом на 26.10.2022;
- на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 731 372, 00 грн., що є еквівалентом 20 000,00 доларів США станом на 26.10.2022, що, на думку суду, відповідає заподіяній моральній шкоді і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої шкоди та відновлення їх душевного стану.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до абз. 1 ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.
Згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір у розмірі 13 420,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 1 023 400, 00 грн. (один мільйон двадцять три тисячі чотириста грн. 00 коп.), що є еквівалентом 25 840, 00 (двадцять п`ять тисяч вісімсот сорок) доларів США станом на 21.04.2024.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 462 744 (один мільйон чотириста шістдесят дві тисячі сімсот сорок чотири) грн. 00 коп., що є еквівалентом 40 000,00 (сорок тисяч) доларів США станом на 26.10.2022.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення майнової шкоди - відмовити.
Позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - задовольнити.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США станом на 26.10.2022.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 462 744, 00 грн., що є еквівалентом 40 000,00 доларів США станом на 26.10.2022.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 731 372, 00 грн., що є еквівалентом 20 000,00 доларів США станом на 26.10.2022.
Стягнути з держави Російська Федерація на користь держави судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень) 72 коп.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору:
ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );
ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );
ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Суддя Муратова С.О.