Справа № 367/3618/21
Провадження №2/367/889/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Яцуна А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна та зняття з нього арешту, -

в с т а н о в и в :

15 травня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна та зняття з нього арешту.

13 липня 2021 року ОСОБА_2 було подано уточнену позовну заяву в якій він просив: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що видано Ірпінською державною нотаріальною конторою 21.08.1983 року нотаріусом Плеско А.Ф на ім`я ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_2 , як за спадкоємцем першої черги, право власності на 1/2 житлового будинку в порядку спадкування на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 який на даний час належить на праві власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що його мати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від зазначеного шлюбу народились діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_5 належав будинок на праві особистої власності на будову за адресою: АДРЕСА_1 , виданого виконавчим комітетом Гостомельською селищною Радою народних депутатів від 22.03.1968 року народження, зареєстрованого в Київському міжміському бюро техінвентаризацїї 22.03.1968 року за №1011, житловою площею 29.0 кв.м, та совхозною землею, на якій розташовані сараї Б, В. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 зазначає, що він вважав, що успадкував вказаного будинку.

Спадщина після смерті відкрилася 21.08.1982, тобто під час чинності ЦК УРСР, а тому до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, які чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до будинкової книги, позивач на момент смерті спадкодавця був зареєстрований разом з останнім за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи за №5807018 від 29.10.2020 та №3090 від 12.11.2020, з яких вбачається, що позивач був зареєстрований з 21.01.1977 року по 14.03.1998 року за адресою: АДРЕСА_1 та з 14.03.1998 року за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з цим, факт реєстрації відповідача, відповідно до будинкової книги не підтверджується. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за померлим ОСОБА_5 заповітів не зареєстровано. Відповідно до відповіді Київського обласного державного нотаріального архіву від 01.07.2020 заява про відмову від спадщини від імені ОСОБА_2 відсутня. Таким чином, позивач вважає себе таким, що прийняв спадщину, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Додає, що 26.10.2020 він звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори зі зверненням щодо отримання свідоцтва на спадщину, оскільки вважає, що прийняв спадщину після смерті батька, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, завідуючим державної нотаріальної контори ОСОБА_6 надано роз`яснення, в якому зазначено, що позивачу необхідно звернутись до суду для вирішення питання щодо спадкування в судовому порядку, оскільки згідно алфавітних книг реєстрації спадкових справ Ірпінської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 була заведена 1984 року і зареєстрована за №75/1984 на підставі заяви №102 від 25.02.1984 року від ОСОБА_3 . Того ж дня нотаріусом державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 за реєстровим №543 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нотаріусом 21.08.1983 одному зі спадкоємців ОСОБА_3 на весь належний спадкодавцю житловий будинок без врахування того, що фактично є інший спадкоємець за законом першої черги після померлого, який також прийняв спадщину, тому така видача свідоцтва порушує права іншого спадкоємця та фактично унеможливлює його подальше оформлення в своїх правах на частину спадкового майна, що вказує на необхідність визнання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, виданого на ім`я ОСОБА_3 . 21.08.1983 року Ірпінською державною нотаріальною конторою ОСОБА_7 недійсним.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

13 серпня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Дашка М.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній пославшись на частину першу статті 548 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) вказав, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Зазначив, що ОСОБА_3 успадкував майно після померлого батька ОСОБА_5 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстровано в реєстрі за № 543, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після отримання ОСОБА_3 вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_2 з лютого 1984 року мав право на його оспорення (пред`явлення вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину).

З будинкової книги на житловий будинок АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 не був зареєстрований за вказаною адресою та не проживав там на момент смерті свого батька ОСОБА_5 .

За таких обставин, стверджує, що право на оспорення свідоцтва про право на спадщину, яке має ОСОБА_2 , припинилося, відповідно він не успадкував спірне майно, а тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_5 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкового майна, відсутні.

Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на частину спадкового майна.

04 жовтня 2021 року на адресу Ірпінського міського суду Київської області від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Бородіна Андрія Валерійовича надійшла відповідь на відзив, в якому останній вказав, що вважає, що наведені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача не спростовують обставини викладені в позовній заяві, а відтак є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи за № 5807018 від 29.10.2020 та № 3090 від 12.11.2020 ОСОБА_2 , починаючи з 21 січня 1977 року і по 14.03.1998 року був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується даними з будинкової книги, таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 про: визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , видане 21.08.1983 року на ім`я ОСОБА_3 , Ірпінською державною нотаріальною конторою Плеско А. Ф. визнання за ОСОБА_2 , як за спадкоємцем першої черги, право власності в порядку спадкування на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є законними та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

07 грудня 2021 року від представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшли письмові пояснення щодо справи, викладені представником як відзив на позовну заяву, в яких зазначено що ПриватБанк, повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_5 , яка складалася з жилого будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.1984 року ОСОБА_3 , який є сином спадкодавця та братом позивача, отримав у спадщину жилий будинок АДРЕСА_1 . Згідно з матеріалами спадкової справи № 75/1984 21.08.1982 року з заявою № 102 від 15.02.1984 року про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 звернувся його син ОСОБА_3 . Разом з тим, зважаючи на те, що ОСОБА_2 (Позивач), був зареєстрований в спадковому будинку та користуючись ним, вже вчинив необхідні дії для прийняття спадщини, і протягом шести місяців після її відкриття не відмовлявся проти її прийняття. Відповідно до постанови від 26.08.2021 року про закінчення виконавчого провадження № 47334933, державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області МЮ Дербіною Л.В. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 524/6298/14-ц, виданого 27.03.2015 року, Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 176839 грн., закінчено, припинено чинність накладених арештів.

Стверджує, що між сторонами відсутній предмет спору. Про відкриття спадщини позивач дізнався 21.08.1982 року у день смерті свого батька. Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане нотаріусом його брату ОСОБА_3 за № 543 від 21.08.1983 року, а із зверненням щодо отримання свідоцтва на спадщину, позивач звернувся лише 26.10.2020 року, тобто, більше ніж через 38 років, після відкриття спадщини. Позов був поданий до суду щодо правовідносин, що виникли 21.08.1982 року та були відомі Позивачу, починаючи з 21.08.1982 року, тому Позивачем пропущений встановлений ст. 257 ЦК України трьох річний строк загальної позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами, заявленими у позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками зазначені, батько - ОСОБА_5 , мати ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 23 серпня 1982 року зроблено запис №55.

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 , про що в книзі актів реєстрації про смерть 24 квітня 1981 року зроблено запис № 37.

Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду виданого Ірпінським бюро технічного інвентаризації , власником будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , паспорт виготовлено 22 березня 2008 року.

Згідно із копією листа Київського обласного державного нотаріального архіву від 01 липня 2020 року № 1328/01-17 на №б/н від 25 червня 2020 року адресованого ОСОБА_2 , Київський обласний державний нотаріальний архів на запит повідомив, що в матеріалах спадкової справи після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , заява про відмову від прийняття спадщини від імені ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до копії реєстраційного свідоцтва Ірпінського міського бюро технічної інвентаризації від 16 березня 1984 року, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Ірпінською нотаріальною конторою від 25 лютого 1984 року № 543 та записане в реєстраційну книгу за № 1011 належить домоволодіння АДРЕСА_1 , та складається з цілого будинку та сарая.

Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом № 543 від 25 лютого 1984 року, ОСОБА_3 є спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , спадщина складається з житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належного померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності № 1011 від 22 березня 1968 року.

У відповідь на усне звернення ОСОБА_2 про надання роз`яснення щодо оформлення спадкових прав після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , Ірпінською міською державною нотаріальною конторою Київської області листом від 26 жовтня 2020 року № 1040/01-16/01-16 повідомлено що з наданих ОСОБА_2 документів не можливо встановити, чи були на день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_5 зареєстровані за однією адресою. З слів ОСОБА_2 вбачається, що вони проживали разом з померлим на день смерті за однією адресою, залишались там проживати і до сьогоднішнього дня та вступили в управління та володіння спадковим майном. З заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька - ОСОБА_5 до нотаріальної контори ОСОБА_2 не звертався. Згідно Алфавітних книг реєстрації спадкових справ Ірпінської державної нотаріальної контори спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 була заведена 25 лютого 1984 року і зареєстрована за №75/1984 на підставі заяви № 102 від 25 лютого 1984 року від ОСОБА_3 . Того ж дня, 25 лютого 1984 року ОСОБА_8 нотаріусом державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім?я ОСОБА_3 за реєстровим №543 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За даними Спадкового реєстру, Інформаційна довідка з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, № 62203514 від 26 жовтня 2020 року - спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 відсутня, так як була заведена та завершена до введення в дію Спадкового реєстру. Враховуючи вище викладене, ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання спадкування в судовому порядку.

Судом досліджено інформацію з копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради місце реєстрації ОСОБА_2 значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 січня 1977 року по 14 березня 1998 року.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, 543, 25.02.1984.

Судом також досліджено: копію постанови старшого державного виконавця Автозаводського віддідлу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції Коротких Д.Г. про відкриття виконавчого провадження від 24 квітня 2015 року; копію постанови державного виконавця Автозаводського віддідлу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Матюхи М.О. про арешт майна боржника від 04 березня 2019 року; копію постанови державного виконавця Автозаводського віддідлу державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Матюхи М.О. про передачу виконавчого провадження від 09 серпня 2019 року; копію постанови головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального місжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберською Ольгою Іванівною про прийняття виконавчого провадження від 27 березня 2020 року.

Досліджено копію звіту № AG18052021-1 про оцінку майна від 18 травня 2021 року виконаного ТОВ «Аванті-Груп», об`єктом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та огорожею, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 549 ЦК Української PCP, прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Така правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 13 листопада 2019 року у справі № 204/1972/18.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач є сином ОСОБА_5 , проживав з ним на час відкриття спадщини і мав право на спадкування за законом у першу чергу.

Відповідачем подано до суду заяву про застосування позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто позивач після смерті батька, міг довідатися про порушення свого права, але не робив таких дій, поважних причин позивачем не зазначено, також позивачем не доведено факту того, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, в позові позивачем зазначено лише про те, що був впевнений в тому, що він автоматично успадкував будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , що не може бути поважною причиною, так як спадкоємець приймає всю спадщину, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Тобто, не можна відраховувати момент спливу строку позовної давності від факту дізнання, чи бажання особи дізнатися про наявність якогось конкретного майна зі всієї спадкової маси.

Позивач звернувся до суду 15 травня 2021 року, через 39 років після смерті батька, тобто пройшов значний період, отже, позивач на власний розсуд не цікавився своїми спадковими правами на спадкове майно, а зацікавився ними коли дізнався що його рідний брат ОСОБА_3 має намір продати будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який успадкував його після смерті батька. Зазначене дає підстави вважати, що позивач об`єктивно міг довідатися про порушення його спадкових прав, що спадкове майно, зокрема будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом належить його брату.

Із набранням чинності 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального Кодексу України було оновлено перелік основних засад (принципів) цивільного судочинства, в якому особливе місце посів основоположний принцип верховенства права. Принцип верховенства права неодноразово був розтлумачений Європейським судом з прав людини в контексті Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які є джерелом права (стаття 3 ЦПК України). Тому при вирішенні справи не варто дотримуватися виключно рамок формальної законності як суворої відповідності букві закону, а слід тлумачити закон та вирішувати конкретну справу з точки зору сутнісних вимог верховенства права, таких як правова визначеність, пропорційність, пріоритетність прав людини, тощо.

Учасники відповідних правовідносин повинні мати можливість завбачати наслідки вчинення ними дій і бути впевненими своїх правомірних очікуваннях стосовно того, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізовано у повному обсязі.

Суд також звертає увагу на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос» проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №488/288/15-ц, та постанові ВС від 16.03.2020 № 190/171/17.

Відповідно до частини першої статті 561 ЦК Української РСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що зі спливом шести місяців з дня відкриття спадщини спадкоємець, діючи розумно, обачливо і добросовісно, має отримати свідоцтво про право на спадщину.

Обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно встановлено і у статті 1297 ЦК України.

Правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна.

Свідоцтво про право на спадщину це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року у

справі № 522/19610/15-ц (провадження № 61-35779св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 332/4629/15 (провадження № 61-15451св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2021 року у справі № 441/688/18 (провадження № 61-2912св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року в справі № 711/4004/19 (провадження № 61-2485св21) викладено правові висновки, відповідно до яких до правовідносин у справах за позовом спадкоємця, який прийняв спадщину, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним застосовується трирічний строк для звернення до суду за захистом порушеного права, який розпочинає свій відлік з моменту видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Момент, з якого особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, пов`язується з датою видачі нотаріусом відповідного свідоцтва.

Водночас у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 січня 2020 року у справі № 396/2046/18 (провадження № 61-13411св19), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 584/639/19 (провадження

№ 61-10930св20), суд касаційної інстанції дійшов висновків, що цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутися до суду за захистом свого права, а тому підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин немає.

Такі висновки колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду та Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Об`єднана палата вважаю за обґрунтоване переглянути, відступивши від них в врахуванням такого.

Перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.

Насамперед, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду визнає помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що поданий позов про визнання свідоцтва про право на спадщину від 15 лютого 2012 року недійсним за своєю правовою природою є негаторним і на нього не поширюється позовна давність, оскільки самий факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, підтверджує порушення прав та інтересів цього спадкоємця, саме тому перебіг позовної давності потрібно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців, а у разі якщо спадкоємець, права та інтереси якого порушені видачею такого свідоцтва, доведе, що про існування такого свідоцтва, яким порушуються його права, йому стало відомо пізніше, то перебіг позовної давності варто пов`язувати саме з таким моментом.

Факт неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та невизначення законодавцем строку, протягом якого спадкоємець має оформити свої спадкові права, не може доводити, що у такого спадкоємця не виникло право на позов, оскільки видача свідоцтва про право на спадщину (на все спадкове майно) іншому із спадкоємців або особі, яка не мала права на спадкування, перешкоджає завершенню оформлення своїх спадкових прав другому із спадкоємців (єдиному спадкоємцю), який не отримав свідоцтва про право на спадщину, а отже свідчить про виникнення у цього спадкоємця права на позов у матеріально-правовому аспекті.

Видача свідоцтва про право на спадщину (на все спадкове майно) одному із спадкоємців унеможливлює завершення оформлення своїх спадкових прав іншим із спадкоємців.

Варто враховувати, що строк реалізації спадкоємцем спадкових прав отримання свідоцтва про право на спадщину та строк захисту порушених прав спадкоємця оспорення свідоцтва про право на спадщину, виданого іншому спадкоємцеві на все спадкове майно або особі, яка не є спадкоємцем, є різними строками і не є взаємозалежними. Перший строк законодавцем не обмежений і спадкоємець вправі на власний розсуд реалізувати таке право, водночас строк захисту порушеного права обмежений законодавцем у три роки з моменту порушення такого права, чи з моменту, коли особі стало чи мало стати відомо про порушення такого права, та може бути поновлений лише у разі доведення поважності причин його пропуску. Необмеження спадкоємця у строках оформлення своїх спадкових прав не має наслідком необмеження такої особи у строках захисту порушених спадкових прав.

З огляду на викладене Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що існують підстави для відступу від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду про те, що цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, який прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутися до суду за захистом свого права, а тому немає підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Об`єднана палата наголошує на тому, що початок перебігу позовної давності за позовами про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину пов`язується з тим моментом, коли спадкоємець дізнався або за усіма об`єктивними обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права. У визначенні початкового моменту позовної давності суд повинен виходити з таких критеріїв оцінки поведінки позивача, як добросовісність, розумність та справедливість, закріплених у статті 3 ЦК України, що відповідним чином висуває до кожного учасника цивільних відносин вимоги до обрання поведінки, яка має відповідати поведінці умовного доброго господаря та дбайливого власника. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Добрий господар повинен піклуватися про своє майно, вживати дії з його збереження та своєчасного захисту його і прав на нього протягом розумного строку. Особа не може вважатися дбайливим власником, якщо тривалий період не цікавиться своїм майном, не вживає заходів, які б вчинив добрий господар невідкладно, якщо не існує перешкод, що об`єктивно перешкоджали йому у вчиненні таких дій.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду №385/321/20 від 05 вересня 2022 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що з 25 лютого 1984 року з часу видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину, почався перебіг позовної давності, однак позивач звернувся до суду лише 15 травня 2021 року після спливу трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові із зазначених підстав.

На думку суду, задоволення вимог позивача про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину по закінченню більше 37 років після його видачі, триваючого, мирного та відкритого володіння спадковим майном його братом ОСОБА_3 є недопустимим, оскільки це порушувало б закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право на справедливий суд в такому його елементі, як правова визначеність, та мирне володіння майном, закріплено ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки не підлягає до задоволення позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що видано Ірпінською державною нотаріальною конторою 25.02.1984 року нотаріусом Плеско А.Ф на ім`я ОСОБА_3 , а тому суд відмовляє в задоволенні похідних вимог про визнання за ОСОБА_2 , як за спадкоємцем першої черги, право власності на 1/2 житлового будинку в порядку спадкування на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зняття арешту з будинку АДРЕСА_1 який належить на праві власності ОСОБА_3 .

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 141, 142, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд,

Керуючись ст. ст. 12, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, Київський обласний державний нотаріальний архів, Ірпінський відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, визнання права власності на частину спадкового майна та зняття з нього арешту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук