Справа № 522/6965/24
Номер провадження 2-др/522/107/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Міщенко О.В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гулям У.Х. щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 522/6965/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси 28.06.2024 року надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Гулям У.Х. про розподіл судових витрат у цивільній справі №522/6965/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, яка обґрунтовується наступним:

02 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, провадження по якій відкрито ухвалою суду від 24.05.2024 року. 21 червня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив.

26 червня 2024 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без розгляду.

Проте, відповідач з адвокатом уклав договір про надання правничої допомоги та поніс судові витрати, які станом на дату залишення позову без розгляду становлять 12000 гривень.

В зв`язку з чим, просить суд стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 12000 гривень.

03 вересня 2024 року на електронну адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Гулям У.Х. про ухвалення додаткового рішення без участі сторони позивача та врахування позицій ВС.

04 вересня 2024 року до суду від представника ОСОБА_2 адвоката Струкової К.О. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якій просила відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про розподіл судових витрат.

Представник ОСОБА_2 адвокат Струкова К.О. надала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши заяву, суд приходить до наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судом встановлено, що 02 травня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини.

24 травня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі. Призначено проведення судового засідання на 26.06.2024 року.

21 червня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив.

25 червня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 адвоката Струкової К.О. про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2024 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 та позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду.

28 червня 2024 року надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Гулям У.Х. щодо розподілу судових витрат у цивільній справі № 522/6965/24.

Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надані суду:

- копія договору про надання правової допомоги N?17/03/24 від 17 березня 2024 р.;

- копія Додатку N?1 до Договору про надання правничої допомоги N?17/03/24 від 17 березня 2024р. від 17 червня 2024р.;

- копія Додатку N?2 до Договору про надання правничої допомоги N?17/03/24 від 17

- копія Акту приймання-передачі послуг з правової допомоги до Договору про

надання правничої допомоги N? 17/03/24 від «17» березня 2024 р. від 17 червня 2024р.

- копія квитанції до прибуткового касового ордеру N?170624 від 17.06.2024 року.

Судом з`ясовано, що 17 березня 2024 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про надання правничої допомоги № 17/03/24, на виконання якого надано відповідні роботи, оплата за які визначається умовами Договору (п. 4) та актом приймання-передачі послуг з правової допомоги.

Також, 17 червня 2024 року, складено додаток № 1 та додаток № 2 до Договору про надання правничої допомоги № 17/03/24 від 17.03.2024 року за підписами ОСОБА_1 та адвоката Гулям У.Х., в яких сторони домовились про послуги та їх вартість.

Згідно з пунктом 1.1. Договору предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

З додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №17/03/24 від 17 березня 2024 року слідує, що адвокат на умовах даного договору зобов`язується надати наступні послуги клієнту: надання усних або письмових консультацій, роз`яснень з правових питань під час розгляду справи №522/6965/24; складання та направлення відзиву по справі №522/6965/24.

Згідно з додатком №2 до договору про надання правничої допомоги №17/03/24 від 17 березня 2024 року сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката визначених у додатку №1 за договором про надання правничої допомоги №17/03/24 від 17 березня 2024 року становить 12 000 (дванадцять тисяч) гривень, які оплачуються в повному обсязі в день укладення додатків №1 та №2 до договору.

За актом приймання-передачі послуг з правової допомоги до Договору про надання правничої допомоги від 17.03.2024 року № 17/03/24 вартість послуг склала 12000 гривень та полягала у наданні усних або письмових консультацій, роз`яснень з правових питань під час розгляду справи № 522/6965/24 та складення й направлення відзиву по справі № 522/6965/24.

Адвокатом Гулям У.Х. надано квитанцію до прибуткового касового ордера №170624 від 17 червня 2024 року, відповідно до якої адвокатом прийнято від Фроймович М.Е. 12 000 (дванадцять тисяч) гривень.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою такої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням такої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 справа N 826/1216/16.

Так у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Водночас, ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлює, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В постанові від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду під час ухвалення судового рішення за правилами цивільного судочинства вважала можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), зазначив, що відшкодування судових витрат передбачає встановлення їх реальності, необхідності та розумності їх розміру.

У справі "Георгуліс та інші проти Греції" (Georgoulis and others v. Grece) Європейський суд з прав людини, пославшись на наведену вище справу "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), зазначив, що згідно з його практикою, відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, розумний характер їх розміру. Суд відзначив, що у цій справі на обґрунтування вимоги про відшкодування судових витрат не було надано підтверджуючих документів, які дозволили б йому точно розрахувати ці витрати.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382дс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

В той же час, те ж саме зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 р. № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р. № 753/1203/18.

Але, як вбачається з Постанови ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі N 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі N 917/1071/18 зазначив, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 вересня 2022 року у справі N 529/201/20, склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі, представником відповідача дійсно було підготовлено та подано до суду відзив на позовну заяву. Проте, 26.06.2024 року, розгляд справи № 522/6965/24 завершено постановленням ухвали про залишення позову без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Струкова Крістіна Олексіївна, не погоджуючись з розміром витрат на правову допомогу, звернулась до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та просила залишити заяву про розподіл судових витрат без задоволення, з огляду на не підтвердження витрат належними та допустимими доказами, зокрема відсутності обов`язкових реквізитів на бланку прибуткового касового ордеру, а саме кореспондуючого рахунку бухгалтерського обліку, що використовувався при проведенні даної операції. Також зазначила, що розмір гонорару адвоката заявлений відповідачем не відповідає критерію щодо його реальності, необхідності та не відповідає складності справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

З огляду на предмет позову, справа № 522/6965/24, на переконання суду, не є складною, письмові докази сторонами не витребовувались та не долучались, експертизи не призначались, свідки не допитувались. Фактично справа № 522/6965/24 не розглядалась та була залишена без розгляду за заявою позивача, але факт складення та подання представником відповідача відзиву, що є складовою надання правової допомоги, є доведеним та не заперечується сторонами.

В той же час, що стосується квитанції до прибуткового касового ордеру наданої представником ОСОБА_1 , то за змістом пункту 1.2 постанови правління Національного банку України "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" від 15 грудня 2004 року N 637 касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Бланк прибуткового касового ордера (форма N КО-1, далі - ПКО) затверджено "Положенням про ведення касових операцій в Україні" від 15 грудня 2004 року N 637 (далі - положення) і є первинним документом, який використовується для оформлення надходжень грошових коштів у касу підприємства.

Даний документ має дві частини: "корінець" ПКО і відривна квитанція до ПКО. Обидві частини цього документа обов`язково підписуються касиром підприємства або особою, що здійснює його функції і головним бухгалтером підприємства. Після чого документ скріплюється печаткою підприємства.

Після отримання готівки до каси підприємства відривна квитанція видається особі, яка здійснила це внесення. "Корінець" ПКО залишається в касі підприємства і обов`язково реєструється в журналі прибуткових і видаткових касових документів.

Обов`язковими реквізитами при заповненні "корінця" і відривної квитанції цього бланка є: назва підприємства, податковий код підприємства, порядковий номер документа, дата складання документа, кореспондуючий рахунок бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції, сума, яка вноситься до каси підприємства (проставляється цифрами), найменування організації або прізвище, ім`я та по батькові того, від чийого імені вноситься готівка в касу підприємства, сума прописом (дублюється отримана сума прописом), назва документа, на підставі якого вноситься готівка, підписи уповноважених на це осіб (касира підприємства або особи, що здійснює його функції і головного бухгалтера підприємства).

Посилання представника відповідача, адвоката Гуляма У.Х., на прибутковий касовий ордер, як на письмовий доказ сплати послуг за договором про надання правової допомоги, суд не бере до уваги, оскільки зазначений документ не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених положенням, зокрема, податкового коду підприємства, кореспондуючого рахунку бухгалтерського обліку, що використовується при проведенні даної операції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.02.2019 року по справі N 335/8855/15-ц.

Отже, з урахуванням вище вказаних обставин та наявності клопотання сторони про зменшення витрат, визначення витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 12000,00 грн. не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт.

Відтак, з огляду на характер, тривалість та обсяг виконаної адвокатом роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді, відсутність участі представника відповідача у судових засіданнях, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, категорії, сталості судової практики Верховного Суду у зазначеній категорії справ, та виконаної роботи з метою захисту інтересів відповідача, а саме підготування та направлення відзиву на позовну заяву, значимості та результативності таких дій у справі, суд вважає за необхідне зменшити зазначені витрати.

За таких обставин, враховуючи рівень складності справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт суд вважає, що зазначені витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача лише частково у розмірі 5000 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст.133, 137, 141, 260, 270, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гулям У.Х. щодо розподілу судових витрат у цивільній справі №522/6965/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу по цивільній справі №522/6965/24 у розмірі 5 000 гривень.

В задоволені інших вимог - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Cуддя