Єдиний унікальний номер 341/93/24
Номер провадження 2-о/341/71/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Гречух О. І.,

розглянув у судовому засіданні в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Галицької міської ради, ОСОБА_3 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

встановив:

Представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У заяві просить встановити факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 як такою, що потребує постійного догляду відповідно до висновку від 10 листопада 2023 року № 135 лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП «Галицька лікарня», і яка перебувала під його постійним доглядом, який він здійснював до несення служби у Збройних Силах України.

В обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є бабою заявника. До несення служби у лавах Збройних Сил України ОСОБА_1 постійно проживав разом з бабою та здійснював догляд за нею. У зв`язку з похилим віком та станом здоров`я ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду, оскільки не здатна до самообслуговування. Інших осіб, які б мали можливість здійснювати догляд за ОСОБА_3 , утримувати її, крім ОСОБА_1 , немає. Впродовж тривалого часу ОСОБА_3 хворіє, періодично проходить лікування у лікувальних закладах, потребує постійного нагляду, лікування та сторонньої допомоги.

Встановлення факту постійного догляду за бабою має для заявника юридичне значення, оскільки він є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі у військовій частині № НОМЕР_1 та може бути звільнений з підстав необхідності здійснення ним догляду за бабою.

Ухвалою суду від 17 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання на 06 лютого 2024 року, яке відкладено на 15 лютого 2024 року.

У судове засідання 15 лютого 2024 року з`явились заявник, його представник Галицької міської ради.

Представник заінтересованої особи військова частина НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився. 13 лютого 2024 року надіслав до суду клопотання, у якому просить здійснювати розгляд справи без участі представника військової частини НОМЕР_1 (а. с. 53).

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи військова частина НОМЕР_1 , оскільки такий повідомлений належним чином про судове засідання, просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника. Розгляд справи здійснити на розсуд суду.

У судовому засіданні заявник та його представник заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, просили суд їх задовольнити.

ОСОБА_1 зазначив, що на цей час він мобілізований перебуває на військовій службі у військовій частині № НОМЕР_1 . Його бабі потрібний постійний догляд. У зв`язку зі станом здоров`я ОСОБА_3 не може вийти за межі квартири. Змушена постійно просити про допомогу сусідів, зокрема, щоб придбати ліки, продукти харчування.

06.02.2024 у судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердила той факт, що через незадовільний стан здоров`я потребує сторонньої допомоги, за якою постійно звертається до сусідів. Внук ОСОБА_1 постійно доглядав за нею до мобілізації. На цей час усе робить для неї в силу можливостей, оскільки його рідко відпускають зі служби. Просила заяву ОСОБА_1 задовольнити, оскільки відсутні будь-які інші родичі, які могли б доглядати за нею.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, заслухавши представницю заявника, допитавши свідків, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища підтверджується, що ОСОБА_3 16 жовтня 2012 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а. с. 18).

Відповідно до свідоцтва про народження дитини (а. с. 12) у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_7 , 1973 року народження.

Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 підтверджено, що ОСОБА_8 батько ОСОБА_1 , 1996 року народження.

Рішенням суду від 19.11.2001 розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Сина ОСОБА_1 залишено проживати з матір`ю.

Як пояснили учасники справи, після розірвання шлюбу мама заявника виїхала за кордон, а ОСОБА_1 залишила проживати у бабусі ОСОБА_3 .

Згідно з витягом про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні у АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 та заявник ОСОБА_1 . Цей же факт підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов від 18.12.2023 (а. с .16, 17).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_6 після розірвання шлюбу обрала собі дошлюбне прізвище ОСОБА_10 .

Згідно з даними свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 чоловік ОСОБА_3 .

Копією свідоцтва про смерть від 31.12.2021 підтверджується смерть батька заявника ОСОБА_7 , 1973 року народження (а. с. 21).

Копією свідоцтва про зміну прізвища підтверджується, що ОСОБА_8 (батько заявника) 22.03.2005 змінив прізвище на ОСОБА_11 .

Згідно з даними пенсійного посвідчення ОСОБА_3 є пенсіонером за віком (а. с. 23).

Відповідно до змісту Висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП «Галицька лікарня» від 10.11.2023 № 135 ОСОБА_3 потребує сторонньої допомоги і піклування.

Довідкою від 08.11.2022 №350/484/1000 підтверджується, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є сусідами заявника та ОСОБА_3 , підтвердили поганий стан здоров`я ОСОБА_3 , її звернення за допомогою у придбанні продуктів харчування, ліків тощо. Також, вказали, що єдиною особою, яка останні роки дбає про ОСОБА_3 є її внук - ОСОБА_1 , який на цей час мобілізований і за його літньою хворою бабусею немає кому доглядати.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 по суті, надавши правову оцінку її змісту та установленим в ході розгляду справи обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі N 560/17953/21 зазначено наступні правові висновки.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, а саме, що ОСОБА_1 за відсутності осіб з числа родичів, є єдиною особою, яка здійснює постійний догляд за ОСОБА_3 як такою, що потребує постійного догляду відповідно до висновку № 135 лікарсько-консультативної комісії, і яка перебувала під його постійним доглядом, який він здійснював до несення служби у ЗС України, є реалізація права на звільнення з військової служби на підставі приписів статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Приписами підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

У частині третій статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, обставини, які повинні бути встановленні у цій справі для встановлення відповідного юридичного факту, повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому суд установив, що відповідно до змісту Висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу КНП «Галицька лікарня» від 10.11.2023 № 135 ОСОБА_3 потребує сторонньої допомоги і піклування.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявник належними і допустимими доказами не довів наявність факту, який ОСОБА_1 просить встановити у своїй заяві, зокрема в частині того, що ОСОБА_3 є особою, яка потребує постійного догляду відповідно до висновку № 135 лікарсько-консультативної комісії.

При цьому суд зазначає, що допустимим і належним доказом у цьому випадку потреби ОСОБА_3 у постійному догляді може бути виключно відповідний висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Тоді як показання свідків у цій частині не можуть вважатися належними і допустимими доказами.

Своєю чергою, суд вважає за необхідне зазначити, що під час відкриття окремого провадження та розгляду заяви ОСОБА_1 по суті, взято до уваги наявність передбаченого Законом України «Про соціальні послуги» та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами порядку визначення (реєстрації) фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду членам своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Проте, суд урахував приписи частини шостої статті 13 цього Закону, відповідно до змісту яких надавачами соціальних послуг можуть бути фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є:

1) особами з інвалідністю I групи;

2) дітьми з інвалідністю;

3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями;

4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися;

5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Беручи до уваги те, що матеріали справи не містять даних про належність ОСОБА_3 до однієї із перелічених у частині шостій статті 13 Закону України «Про соціальні послуги» категорій осіб (інвалідність, похилий вік з когнітивними порушеннями, невиліковно хвора, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися), які потребують соціальних послуг з догляду, суд дійшов висновку про необхідність розгляду заяви ОСОБА_1 по суті на належність розгляду такої заяви до юрисдикції саме суду. Тобто, зважаючи на зміст заяви та установлені обставини під час її розгляду, суд дійшов висновку про відсутність передбаченого чинним законодавством іншого позасудового порядку встановлення юридичного факту, про встановлення якого просить ОСОБА_1 . Як наслідок, суд дійшов висновку, що у цьому випадку встановлення відповідного факту, який має юридичне значення, належать саме до юрисдикції суду. З цих підстав у прийнятті заяви не було відмовлено і надалі не було закрито провадження у справі, заяву розглянуто по суті.

Підсумовуючи викладене, установлені фактичні обставини у справі дають підстави для висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки такий належними і допустимими доказами не довів наявність відповідного факту, що має юридичне значення.

На підставі приписів статей 259, 268 ЦПК України суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення. Складання повного тексту рішення суду відкладено на строк не більш як десять днів.

Керуючись ст. ст. 4, 263, 265, 268, 273, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Галицької міської ради, ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2024 року.

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ;

заінтересована особа Виконавчий комітет Галицької міської ради, місцезнаходження: площа Волі, 1, м. Галич, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, ;

заінтересована особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ;

заінтересована особа Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ