Провадження № 2/947/407/24
04.03.2024 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Літвінової І.А.,
секретар суду помічник судді Романенко С.В. (за дорученням головуючого на підставі ч. 3 ст. 66 ЦПК України),
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 01 серпня 2012 року працювала в ТОВ «ЕВОЛЮЦІЯ» у м. Херсон на посаді бухгалтера, на підставі наказу, відповідно до ст. 24 КЗпП України. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 02.03.2022 року м. Херсон було окуповане збройними силами росії.
Позивач зазначила, що у зв`язку з окупацією міста Херсон, вона була змушена переїхати з сім`єю проживати до міста Одеса. З цих же причин, пов`язаних з окупацією ТОВ «ЕВОЛЮЦІЯ» припинило свою роботу, не здійснює господарську діяльність, заробітна плата з лютого 2022 року по теперішній часі не нараховується і не виплачується.
Як стверджує позивач, ТОВ «ЕВОЛЮЦІЯ» не перебуває в процесі припинення станом на 01.07.2023 року. Відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору не виконана.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Літвіновій І.А.
Враховуючи положення статей 280, 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
В ході розгляду справи суд встановив, що позивач з 01 серпня 2012 року працювала в ТОВ «ЕВОЛЮЦІЯ» у місті Херсон на посаді бухгалтера, на підставі наказу відповідно до ст. 24 КЗпП України, що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України від 05.06.2023 року та витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 05.06.2023 року.
З 02.03.2022 року ТОВ ЕВОЛЮЦІЯ» не здійснює господарську діяльність, заробітна плата з лютого 2022 року по теперішній час позивачу не нараховується і не виплачується, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України від 05.06.2023 року.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15.03.2022 року, який набрав чинності 24.03.2022 року, у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.
У період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь - який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.
Проте лист був повернутий 02.05.2023 року без вручення адресату.
08.06.2023 року позивач звернулася до Одеського обласного центру зайнятості з письмовою заявою про припинення трудового договору з ТОВ «ЕВОЛЮЦІЯ». У відповідь, 14.06.2023 року, одержала письмові роз`яснення № 1938 про неможливість припинення трудового договору з ТОВ «Еволюція» через центр зайнятості, оскільки, позивач працює за сумісництвом, є зайнятою особою, тому не має права на статус зареєстрованого безробітного. Позивачу також роз`яснено право та рекомендовано для розв`язування спірних питань звернутися до суду.
У позовній заяві позивач підтверджує, що трудові відносини з відповідачем фактично є припиненими, однак процедрура розірвання договору з ТОВ «Еволюція» не виконана.
Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням цієї норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07.07.2004 у справі N 1-14/2004, від 16.10.2007 у справі N 1- 16/2007 та від 29.01.2008 у справі N 1-5/2008 зауважив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядається як природна потреба людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Стаття 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.
Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України).
Згідно з ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Відповідно до п. 4 ч. І ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП України).
Частиною першою статті 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання: переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною-до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Стаття 47 КЗпП України передбачає обов`язок роботодавця видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення та на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ч. 1).
Так, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівнику копію наказу (розпорядження) про звільнення, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ від 15.03.2022, визначено крім іншого - особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» (ч. 1 ст. 1)
За змістом частини третьої цієї статті у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України "Про державну службу", «Про службу в органах місцевого самоврядування", інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Стаття 4 Закону № 2136-ІХ встановлює особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а саме у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника, який може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Отже, у зв`язку із веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство та через загрозу для життя й здоров`я працівник може розірвати трудовий договір за власною ініціативою без двотижневого строку попередження, як це передбачено статтею 38 КЗпП.
Судом встановлено, що на даний час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана. У позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, оскільки його заява про звільнення за власним бажанням залишена без реагування. У зв`язку з цим, з метою надання можливості позивачу в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, оплата судових витрат в розмірі 2 147,20 гривень покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 22, 24, 36, 38 КЗпП України, ст.ст.12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Днем складення заочного рішення є 04 березня 2024 року.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі та відповідати вимогам, встановленим статтею 285 ЦПК України.
Суддя: ЛітвіноваІ.А.