Справа № 473/4418/24
РІШЕННЯ

іменем України

"17" вересня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ

в серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, площею 0,0697 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 вересня 1997 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав у відповідача житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0697 га, призначений для його обслуговування. Між тим право власності щодо земельної ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку.

Посилаючись на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на належну відчужувачу земельну ділянку, на якій вони розташовані та яка необхідна для їх обслуговування, позивач просив визнати його власником земельної ділянки, площею 0,0697 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Вишневський А.А. у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Пасічник С.П. у судове засідання не з`явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Як убачається з матеріалів справи, 02 вересня 1997 року приватним нотаріусом Вознесенського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Платовською П.О. був посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0697 га, призначеній для його обслуговування.

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 18 квітня 1994 року виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області на підставі рішення виконкому за №38 від 13 лютого 1994 року. Обумовлений правовстановлюючий документ зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3308.

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах для будівництва та обслуговування жилого будинку, будівель та споруд - не більше 0,1 га), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі - постанова Пленуму) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

При вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з`ясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження (п. 18-1 постанови Пленуму).

Суд встановив, що на час виникнення спірних відносин законом було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами від відчужувача до набувача автоматично переходило і право власності або право користування земельною ділянкою, наданою відчужувачу для будівництва та обслуговування цього майна, без укладення окремого договору відносно ділянки. Реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням свідчить саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який існував до його відчуження.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,206,259,263-265,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0697 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 18 квітня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3308).

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан