Справа № 199/9721/19
(2/199/22/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Циганок К.С., за участі представника позивачів ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання нікчемності заповіту,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання нікчемності заповіту.

В обґрунтування позову зазначили, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 30 вересня 1989 року був укладений шлюб, від якого у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на транспортний засіб марки Mersedes-Benz 814, НОМЕР_1 , фургон - С, 1990 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки Mersedes-Benz 312D, НОМЕР_3 , автобус-D, 1999 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; транспортний засіб марки Hyundai Veracruz, KM8NU73C47U022I54, універсал-В, 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; транспортний засіб марки Dodge Caliber, 1B3HBN8C28D605202, легковий-комбі-В, 2008 року випуску, помаранчевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_6 ; транспортний засіб марки Skoda Octavia Tour, НОМЕР_7 , легковий-комбі-В, 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_8 ; транспортий засіб марки Renault Premium, VF622ACA0A0005983, реєстраційний номер НОМЕР_9 ; полупричеп марки Trailer Srem, VFNSYY3BXVAL00023, реєстраційний номер НОМЕР_10 ; скутер марки Suzuki Choinori, CZ41А184720, реєстраційний номер НОМЕР_11 ; 1/6 частину рушниці SIMSON калібр 16 № 1656 (антикварна); рушницю Caesar verini калібр НОМЕР_12 ; пістолет ПМРМ (Макаров) калібр 9 № НОМЕР_13 ; мотор човновий SUZUKI НОМЕР_14 , серійний номер НОМЕР_15 ; підвісний мотор (човновий) SUZUKI ДТ 2.2SK. серійний номер НОМЕР_16 ; гараж № НОМЕР_17 в кооперативі «Каштан» в Індустріальному районі м. Дніпро; будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0265 га по АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 .

Для оформлення спадщини позивачі звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О., проте їм стало відомо, що 10 квітня 2017 року ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., відповідно до якого все майно, що належало йому на день смерті переходить у власність сестрі - ОСОБА_2 .

Зазначили, що на початку квітня 2017 року внаслідок розповсюдження гнійних набряків майже по всій нижній частині тіла ОСОБА_8 , його стан швидко погіршився і, як наслідок, 18 квітня 2017 року його, у вкрай тяжкому стані, було госпіталізовано до хірургічного відділення №2 КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечнікова з якої, після проведення численних операцій він був виписаний 12.05.2017 року.

Позивачами у листопаді 2019 року було подано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. Під час розгляду справи № 199/8253/17 позивачі дізнались, що заповіт, складений ОСОБА_8 10.04.2017 року на користь ОСОБА_2 був підписаний не ним особисто, а іншою особою у присутності двох свідків, оскільки, відповідно до позиції відповідача у зазначеній справі - ОСОБА_2 , ОСОБА_8 не мав змоги самостійно підписати заповіт, через отримані внаслідок ДТП травми. Ознайомившись із заповітом ОСОБА_8 , позивачам стало відомо, що замість ОСОБА_8 його підписала ОСОБА_9 у присутності свідків - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

У ході допитів свідка, заявленого стороною відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_7 стали відомі нові обставини, які не могли бути відомі раніше, але які мають важливе значення для встановлення всіх обставин у справі та можуть суттєво вплинути на правильне вирішення оправи.

Так, ОСОБА_10 , допитана у якості свідка в судовому засіданні 19.10.2018 року, під час розгляду справи №199/8253/17, яка зазначена у заповіті у якості свідка в момент посвідчення оспорюваного заповіту та підпис якої містить заповіт, пояснила, що підписувала якийсь документ про ОСОБА_8 . Зміст цього документу вона не знає, так як його не читала. Документ підписувала у присутності ОСОБА_12 та якогось чоловіка, якого не знає. Саме цей чоловік попросив його підписати, сказавши при цьому, що може це знадобиться в суді. При цьому інші особи, окрім ОСОБА_12 та зазначеного чоловіка, присутні не були.

Позивачі зауважують, що отримана від свідка ОСОБА_10 інформація дає підстави стверджувати про грубе порушення нотаріусом Грищенком В.І. вимог щодо форми та порядку посвідчення заповіту, що є підставою для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Посилаються на те, що заповідач, незважаючи на діагностовані у нього травми, мав змогу підписати заповіт особисто, його прочитати, якби мав намір його скласти.

У зв`язку з викладеним, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, поданої у липні 2020 року, заяви про зміну предмету позову від 20 серпня 2020 року, де позивачі посилаються на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17, де зазначено, що заповіт, що складений з порушенням вимог щодо форми та порядку посвідчення має бути визнаний нікчемним, позивачі просили суд визнати нікчемність заповіту, складеного ОСОБА_8 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 10 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко В. І., номер в реєстрі нотаріальних дій 298. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, зазначивши, що 24 грудня 2016 року брат відповідачки, чоловік та батько позивачів потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та отримав тяжкі травми, внаслідок чого опинився у реанімації лікарні ім. Мечникова. На початку його лікування в цій лікарні позивачка ОСОБА_7 приймала часткову участь у витратах на його лікування. При цьому ці витрати вона здійснювала грошима, вирученим від продажу спільного майна подружжя - автомобіля Renault Premium, державний реєстраційний № НОМЕР_18 , а не власними коштами. Саме з середини січня 2017 року та до самої смерті ОСОБА_8 його дружина жодного разу не з`явилася до нього до лікарень, де він знаходився, і, відповідно до цього, не знала і не могла знати про його дійсний стан здоров`я, його лікування, склад життя, про моральний та психічний стан. Догляд за братом відповідач здійснювала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 та матір`ю ОСОБА_12 , позивачі усунулися від допомоги рідній людині.

Що стосується факту підписання братом відповідача 10 квітня 2017 року оскарженого позивачами заповіту, зауважив, що під час складання заповіту відповідачка присутня не була, та про складання заповіту на її користь вона дізналася наступного дня -11 квітня 2017 року від їх матері - ОСОБА_12 . При цьому, вважає, що позивачами невірно у позові вказується про те, що її брат нібито не міг прочитати оскаржений заповіт через травми, отримані внаслідок ДТП, а сумніви позивачів щодо стану здоров`я ОСОБА_8 , які заважали йому особисто його прочитати, нічим не підтверджені, є надуманими, хибними та необґрунтованими.

Також представник відповідача зауважив, що у позовній заяві позивачі стверджують про те, що нотаріусом ОСОБА_13 нібито не було дотримано вимог правил п.п. 1.8. та 1.11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, які обґрунтовуються на підставі свідчень ОСОБА_10 , яка під час допиту при розгляді іншої цивільної справи № 199/8253/17 пояснила, що вона не зачитувала вголос документ, який вона підписала, а підпис ставила у присутності тільки одного чоловіка, який їй незнайомий. Однак як вбачається із оскарженого заповіту в його тексті та в посвідчувальному записі зроблена відмітка про те, що у зв`язку із хворобою заповідача та за його дорученням у його присутності, у присутності нотаріуса та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , текст заповіту був прочитаний уголос нотаріусом, свідками та заповідачем, а також був підписаний у зв`язку із хворобою ОСОБА_8 та за його дорученням ОСОБА_9 , що повністю відповідає усім вимогами законодавства.

Відповідно до документів, наданих МСЕК після огляду ОСОБА_8 , встановлено, що останній 07 квітня 2017 року повністю розумів значення своїх дій, міг керувати ними, не мав ніяких обмежень розумово-психічного характеру. Однак на протязі кількох місяців брату відповідачки практично щоденно ставили крапельниці почергово в обидві руки, вводили катетер в вену правої руки, залишаючи його на кілька днів, а також робили уколи в вену як в ліктьовому згині, і в тильну сторону кисті рук. Від цього в кистях рук та руках до ліктя у брата виникали болі, набрякали руки, викликаючи заніміння його кінцівок, про що він неодноразово скаржився. Також, посилався на те, що позивачами обрано неправильний спосіб захисту цивільного права.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, підтримали заперечення відповідача по справі, просили у позові відмовити. Зокрема, представник третьої особи наголосила то тому, що оскільки заповідач міг сам прочитати заповіт, посвідчення при свідках не було обов`язковим.

Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, цивільнусправу № 199/8253/17, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1077.

10 квітня 2017 року ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенком В.І. та зареєстрований в реєстрі за №298, яким заповів відповідачу ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті.

Як вбачається із оскарженого заповіту в його тексті та в посвідчувальному записі зроблена відмітка про те, що у зв`язку із хворобою заповідача та за його дорученням у його присутності, у присутності нотаріуса та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , текст заповіту був прочитаний уголос нотаріусом Грищенком В.І, свідками та заповідачем, а також був підписаний у зв`язку із хворобою ОСОБА_8 та за його дорученням ОСОБА_9 .

У відповідності до вимог ст.12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до загальних положень про спадкування, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216 та 1217 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття1220 ЦК України).

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Частиною 2 статті 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Аналіз змісту наведених норм свідчить, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Частиною другою статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу, відповідно до якої у разі, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року по справі №295/715/17.

В ході розгляду справи, ухвалою суду від 21.03.2022 року було призначено судово-медичну експертизу померлої особи ОСОБА_8 . Відповідно до висновку експерта № 41 від 28.04.2022 року: 1) Згідно аналізу наданої медичної документації комісією експертів встановлено, що після дорожньо-транспортної події 24.12.2016 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження: сумісна травма: закрита травма грудної клітки з численними переломами ребер справа з правостороннім гемотораксом, внутрішньочеревний розрив сечового міхура, відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку другого ступеню з вогнищем забою правої лобної долі, перелом потиличної кістки зліва, забійна рана лобно-тім`яної ділянки посередині, закрита хребтова травма, перелом дуги атланта та дуги 2-го шийного хребця зліва, компресійні переломи тіл 10-го та 11-го грудних хребців, нижня параплегія, перелом правої здухвинної та сідничної кісток, переднього краю правої вертлюгової западини, закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням та крайовий зовнішнього мищелку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням. 2) При аналізі наданої медичної документації, даних про порушення функції верхніх кінцівок, внаслідок отриманих травм та медичних процедур, що могли заважати вільно виконувати активні цілеспрямовані дії верхніми кінцівками на 10.04.2017, не виявлено (огляд членами комісією МСЕК№1 від 03.04.2017). Про це також свідчить рівень ураження спинного мозку (Тh10-Тh11). В посильному листі на МСЕК є огляд психіатра від 28.03.2017 з діагнозом: «Последствия ушиба головного мозга 2 ст. с формированием очагового ушиба правой лобной доли, выраженный астено-невротический синдром», ОСОБА_8 знаходився у ясній свідомості. Будь-яких даних про наявність у ОСОБА_8 психічних порушень, що могли б унеможливити активні цілеспрямовані дії, не виявлено. 3) На час складання заповіту 10.04.2017 ОСОБА_8 знаходився у соматично задовільному стані («окреп соматически») після стаціонарного лікування, продовжував амбулаторне лікування і за станом центральної нервової системи будь-яких порушень, що могли обмежувати активні цілеспрямовані дії верхніми кінцівками, не встановлено.

Допитаний у судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_20 пояснив суду, що за активні цілеспрямовані дії верхніх кінцівок відповідає спинний мозок, згідно медичних документів у ОСОБА_8 не було таких уражень спинного мозку чи будь-яких інших уражень центральної нервової системи, що могли обмежувати активні цілеспрямовані дії верхніми кінцівками. Консультаційні висновки лікаря ОСОБА_14 не брались до уваги, оскільки у них не були описані саме ураження спинного мозку чи центральної нервової системи. У той же час, пояснив суду, що захворювання флебіт може супроводжуватись больовим синдромом, який може утруднювати дії верхніми кінцівками. Проте больовий поріг у кожної людини різний, і щоб оцінити його вплив на людину експертам необхідно досліджувати спостереження лікарів з цього приводу.

Крім судового експерта, ході розгляду справи в судових засіданнях були допитані свідки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який є лікарем хірургом та лікував ОСОБА_8 , а саме проводив консультації на дому навесні 2017 року кожен день або через день, щодо стану померлого пояснив, що через постійні крапельниці, які ставили ОСОБА_8 в обидві руки кожного дня, у пацієнта був флебіт - запалення вен різної локалізації. Його рекомендаціями для пацієнта було обмеження рухів руками, оскільки останній мав набряки передпліччя та кистей рук. Через даний діагноз ОСОБА_8 скаржився, що в нього боліли руки в місцях проколу крапельницями. На місцях запалення вен у ОСОБА_8 були медсестрою забинтовані еластичним бинтом руки від ліктя до кистей обох рук, робилось це за для зменшення набряків. Руки згибати в ліктьовому суглобі та в районі кистей він не міг. Лікар пояснив, що рухи руками ОСОБА_8 були обмежені, телефон взяти він не міг, тримати ложку також не міг.

Свідок ОСОБА_15 , пояснив, що з ОСОБА_8 спілкувався у квітні 2017 року приблизно двічі на тиждень. Пояснив, що ОСОБА_8 був лежачий, міг з ним привітатися за руку. 03 квітня 2017 року він приходить до останнього на день народження, під час святкування він просто лежав на ліжку. Які медичні процедури робили ОСОБА_8 не бачив. Забинтований рук у ОСОБА_8 не бачив. Не бачив щоб ОСОБА_8 міг користуватись мобільним телефоном або тримати щось в руках, в його присутності даних дій ОСОБА_8 не робив.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що приїздила до ОСОБА_8 додому, двічі, один раз до дня народження, один раз через неділю після. Щодо стану хворого пояснила, що він був лежачий. Забинтованих рук у нього не бачила. В її присутності він міг тримати невелику пляшку води, в її присутності дзвінки не здійснював.

Свідок ОСОБА_17 пояснив , що в квітні 2017 року бачився з ОСОБА_8 на дні народженні останнього ІНФОРМАЦІЯ_4 , і двічі після цього. Забинтованих рук не бачив, які йому ін`єкції ставили не знав. При зустрічі вони вітались за руку. Бачив, що на дні народженні ОСОБА_8 міг відповісти на телефонні дзвінки, який тримав в правій руці, міг сам тримати тарілку з тортом, самостійно їсти. Набряків рук не бачив.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що бачив останнього на його день народження десь годину часу, той був лежачий, накритий покривалом по пояс. Бачив, що останній міг тримати в руці їжу та стакан. Міг брати телефон правою рукою. Потреби йому допомогами не було. Руки у ОСОБА_8 забинтовані не були, при зустрічі міг потиснути руку. Вдома в нього був один раз.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що в квітні 2017 року він працював водієм лікаря ОСОБА_14 та ОСОБА_21 , який наразі помер, привозив їх до ОСОБА_8 . З ОСОБА_8 був знайомив, оскільки працював з ним на одному заводі. ОСОБА_8 при візитах був у полу лежачому стані, вітався з ним на словах. Щодо підписання заповіту пояснив, що у квітні він зайшов до кімнати, де сиділа жінка та нотаріус. До нього підійшла мати ОСОБА_8 , запитала чи є паспорт і запропонувала йому бути свідком при оформленні заповіту. Він погодився, приїхав нотаріус, переглянув його паспорт, запросили ще одну сусідку та вони підписали заповіт, який був до цього зачитаний нотаріусом вголос в його присутності, присутності якоїсь жінки, сусідки та нотаріуса. Геннадій у заповіті не розписувався. На його руки він не звертав увагу, відмітив, що руки були жовті, але не забинтовані. Чи читав до цього ОСОБА_8 особисто заповіт, він не пам`ятав.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що її в березні 2017 року найняла доглядати за ОСОБА_8 його сестра ОСОБА_2 . Догляд вона здійснювала щоденно. Догляд вона здійснювала до червня 2017 року. Пояснила, що на початку квітні 2017 року він був у незадовільному стані, особлива нижня частина тіла, вона оброблювала його рани, робила масаж спини, рук, змазувала йому руки масажним кремом для поліпшення кровообігу. Мав часто високу температуру 38-39 градусів. Лікарі до нього приходили часто. Допомагала медсестрі ставити крапельниці, оскільки при даному процесі йому ставили катетери в кисті рук, на зап`ястя не могли поставити, оскільки вени були невидні. Сам процес для ОСОБА_22 був болючий. ОСОБА_19 сама здавлювала йому кулак, щоб була можливість поставити катетер, такі слабкі руки в нього були. Він фактично нічого не міг робити руками. Пульт від телевізору був у нього під лівою рукою, щоб у нього була можливість включити телевізор, натиснувши лише одну кнопку. Вона фактично була його руками, включала йому телефон, набирала йому номер. На ніч вона робила йому компреси на кисті рук, обмотувала йому руки бинтом для того, щоб зняти набряки та біль. Набряки були на кистях, які в нього постійно німіли. ОСОБА_23 йому ставили на тривалий час, приблизно один на п`ять днів, оскільки сам процес для померлого був дуже болючий. Окрім катетерів, ставили крапельниці у кисті. Фізичних сил здійснювати рухи руками в нього не було. Скаржився на біль в обох руках. В її присутності підняти склянку води не міг. Столові прибори також не міг тримати в руках. Вона йому підносила пляшку води з трубочкою за для того, щоб він міг попити.

Також судом досліджувались пояснення третьої особи ОСОБА_12 , яка є матір`ю ОСОБА_8 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , оскільки остання померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що унеможливлює її допит особисто. В поясненнях від 30.07.2020 року остання зазначила, що перед смертю її сина ОСОБА_8 , останній мав не особливо приязні стосунки зі своєю дружиною та сином позивачами по справі, та повідомив ОСОБА_12 про те, що нічого залишати у спадок ні колишній дружині, ні сину не має бажання, а хоче скласти заповіт на користь сестри, яка весь час опікувалась ним та разом з чоловіком ОСОБА_4 несла витрати по придбанню всього необхідного для лікування. Оскільки син за станом здоров`я не міг сам відвідати нотаріуса, їй також за станом здоров`я було важко відшукати такого нотаріуса, щоб згодився приїхати до ним додому, тому вони вирішили звернутися до ОСОБА_9 , яка раніше допомагала сину в отриманні потрібних йому документів.Син попросив ОСОБА_9 підшукати нотаріуса та від його імені зробити замовлення на посвідчення заповіту вдома, за місцем перебування сина. ОСОБА_9 виконала прохання сина і 10 квітня 2017 року приватний нотаріус Грищенко В.І. прибув до них додому. Нотаріус повідомив, що він повинен спочатку побесідувати із сином, попрохав залишити їх з Геннадієм наодинці і на протязі деякого часу розмовляв із сином в його кімнаті. Потім нотаріус вийшов і сказав, що син за станом здоров`я не може сам зробити запис та підписати заповіт, тому просить запросити в кімнату ОСОБА_9 , якій він хоче доручити підписати заповіт від його імені. Нотаріус також повідомив, що ОСОБА_22 бажає, щоб заповіт було посвідчено при свідках, тому потрібно запросити двох сторонніх людей, не родичів, щоб вони були присутні, коли буде складатись та посвідчуватись заповіт. ОСОБА_12 запросила сусідку із квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_10 та водія ОСОБА_11 , який привіз лікаря до сина, яких вона відвела до кімнати сина, а сама вийшла. Через деякий час нотаріус вийшов і повідомив, що потрібно зробити перерву, він поїде на робоче місце, щоб оформити заповіт, а ОСОБА_9 та свідків попросив зачекати. Після повернення нотаріус, ОСОБА_9 та свідки знову зачинилися із сином в його кімнаті, а через деякий час вийшов нотаріус і повідомив, що син склав заповіт, а він його посвідчив. Після того, як нотаріус поїхав, син сказав їй, що він склав заповіт на користь сестри та передав їй заповіт на зберігання. При цьому він пояснив, що попросив ОСОБА_9 підписати заповіт, бо в цей день в нього так боліла та набрякла кисть правої руки, що він не міг самостійно записати ціле речення про те, що заповіт з його слів записано вірно та ним прочитано, як це було потрібно зробити за вказівкою нотаріуса. Неможливість сина особисто зробити запис в заповіті та підписати заповіт була викликана тим, що на протязі кількох місяців йому майже щоденно ставили крапельниці в обидві руки почергово, вводили катетер в вену правої руки, залишаючи його на кілька днів, або робили уколи в вену як в ліктьовому згині, і в тильну сторону кисті рук. Від цього в кистях рук та руках до ліктя виникали болі, періодично виникав набряк рук, вони німіли.

Також судом досліджувались пояснення приватного нотаріуса Дніпропетровська міського нотаріального округу Грищенка Володимира Івановича, оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що також унеможливлює його допит особисто. В своїх поясненнях, наданих 23.03.2018 року по справі № 199/8253/17, приватний нотаріус зазначив, що 10 квітня 2017 року ним було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №298 заповіт ОСОБА_8 , яким останній на випадок своєї смерті все належне йому майно, усі майнові права та обов`язки заповів ОСОБА_2 . У зв`язку із хворобою ОСОБА_8 посвідчення заповіту було вчинено поза межами робочого місця приватного нотаріуса, а саме за місцем проживання заповідача: АДРЕСА_4 , про що було зроблено відповідний запис у тексті заповіту та в Журналі обліку викликів нотаріуса за межі державної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця приватного нотаріуса. Під час конфіденційної бесіди з ОСОБА_8 , нотаріусом відповідно до ст.ст.43,44 Закону №3425-ХІІ та глав 3,4,6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, установлено особу заповідача, визначено обсяг його цивільної дієздатності та установлено волевиявлення та його дійсні наміри щодо складання заповіту. ОСОБА_8 повідомив, що бажає скласти заповіт, за яким все належне йому майно, на випадок його смерті, заповідати рідній сестрі - ОСОБА_2 . В результаті проведеної роботи та роз`яснень, ОСОБА_13 переконався, що ОСОБА_8 усвідомлював значення складання та посвідчення заповіту, його умови та правові наслідки, цей намір ОСОБА_22 висловлював самостійно та вільно. Під час підписання, ОСОБА_8 пояснив, що у зв`язку з хворобою не може написати заповіт або власноручно зробити в ньому записи та особисто підписати заповіт, а також побажав, щоб посвідчення заповіту відбувалося при свідках, а підписання заповіту від його імені доручив ОСОБА_9 . Зазначив, що текст заповіту був прочитаний вголос спочатку ОСОБА_13 , а потім прочитаний вголос в присутності свідків та ОСОБА_9 заповідачем ОСОБА_8 . Викладене свідчить, що при складанні та посвідченні оспорювального заповіту були дотримані всі правові норми, заповідач ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, його намір на складання заповіту був вільним та відповідав його волі і бажанню, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Порушень при складання заповіту не було.

У судовому засіданні також досліджувались пояснення померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 , яка була допитана в якості свідка в ході розгляду цивільної справи № 199/8253/17. В судовому засіданні 19.10.2018 року, ОСОБА_10 пояснювала, що ОСОБА_12 запросила її ставити ін`єкції інсуліну ОСОБА_8 , оскільки вона була медсестрою. Потім, одного дня вона підписувала якийсь документ, проте який саме вона не знає, при підписанні також були присутні ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та незнайомий їй чоловік. При підписанні ОСОБА_22 був в адекватному стані та всіх присутніх впізнавав.

Вислухавши пояснення свідків, суд критично ставиться до показів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , оскільки на думку суду покази свідків, які мали постійний контакт з померлим ОСОБА_8 , а саме лікаря ОСОБА_14 та сиділки ОСОБА_19 , які пояснили, що рухи руками ОСОБА_8 були вкрай обмежені, є більш актуальними на момент складання опорюваного заповіту, аніж свідків, які час від часу з ним спілкувались.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року по справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21), де зазначено, що під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача.

Отже обов`язкова присутність двох свідків у відповідності до ч. 2 ст. 1253 ЦК України вимагається лише у випадках встановлених абз. 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України, якщо заповідач через фізичні вади не може прочитати заповіт, а отже судом не застосовується у даному випадку дана норма закону, оскільки ані матеріалами справи, ані показами свідків не було підтверджено, що ОСОБА_8 мав вади зору. Заповіт був прочитаний уголос заповідачем до його підписання. Отже, в даному випадку необхідність свідків не була обов`язковою для дотримання належного порядку його посвідчення.

Даний висновок суду співпадає з висновками Верховного Суду від 20 липня 2022 року, викладеними у справі № 461/2565/20, де зазначено, що за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Крім того, суд зауважує і на нижченаведені обставини. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 620/564/19 (провадження № 61-6254св21), від 13 вересня 2021 року у справі № 146/898/20 (провадження № 61-10983св21), від 28 жовтня 2021 року у справі № 498/606/17 (провадження № 61-545св20), у справі за позовом про встановлення нікчемності правочину, суд дійшов висновку про те, що позивач заявив вимогу про встановлення нікчемності заповіту без застосування наслідків недійсності правочину, у зв`язку з чим обрав неналежний спосіб захисту, а отже позов з цих підстав задоволенню не підлягає.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) дійшла висновку про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Водночас Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Тому Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновками, викладеними в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 369/2770/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 357/3394/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, у частині застосування таких способів захисту прав та інтересів, як визнання нікчемного правочину недійсним і встановлення нікчемності правочину. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та Верховного Суду України у цій частині.

Таким чином, у дані справі позивачі, заявивши вимогу про встановлення нікчемності заповіту без застосування наслідків недійсності правочину, обрали неналежний спосіб захисту. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що належним способом захисту прав позивачів у разі встановлення нікчемності правочину є визнання права власності в порядку спадкування за законом. Така позиція узгоджується із постановою ВС від17 листопада 2021 року у справі № 320/7837/16.

Отже, у даній справі суд встановив, що під час посвідчення оспорюваного заповіту нотаріус дотримався вимог статей 1247, 1248 ЦК України, а позивачі не надали суду належних та допустимих доказів порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні, заповіт дійсно відповідає волі заповідача ОСОБА_8 , позивачі обрали неналежний спосіб захисту, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, суд вважає за необхідне судові витрати позивачів у вигляді судового збору віднести за їх рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст. 215, 1253,1257 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання нікчемності заповіту,- відмовити.

Судові витрати позивачів у вигляді судового збору віднести за їх рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко