УХВАЛА

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 2-2722/08

провадження № 61-15123св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»,

заінтересовані особи: Кредитна спілка «ФЕДЕРАЦІЯ», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на додаткову ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року у складі судді Булгакової Г. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (далі - ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») звернулося до суду із заявою, в якій просило замінити сторону (позивача, стягувача) у справі № 2-2722/2008 під час примусового виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2008 року та у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2722/2008, виданого на примусове виконання зазначеного рішення суду, а саме Кредитну спілку «ФЕДЕРАЦІЯ» (далі - КС «ФЕДЕРАЦІЯ») на правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 травня 2023 року заяву ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником задоволено.

Замінено сторону (позивача, стягувача) у справі № 2-2722/2008 під час примусового виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2008 року у справі № 2-2722/08, котре набрало законної сили, та у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2722/2008, виданого на примусове виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2008 року у справі № 2-2722/08, яке набрало законної сили, - КС «ФЕДЕРАЦІЯ» на правонаступника - ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»».

У травні 2023 року ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 6 000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковою ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року у задоволені заяви ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 2-2722/08 відмовлено.

Додаткова ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для відшкодування на користь товариства витрат на правову допомогу за рахунок ОСОБА_1 відсутні, оскільки покладання на боржників відповідальності у вигляді відшкодування правонаступнику кредитора (новому кредитору) витрат на правову допомогу у зв`язку із розглядом судом заяви про заміну сторони (стягувача) є непропорційним процесуальним заходом, який суперечить засадам справедливості і розумності з урахуванням того, що понесення таких витрат зумовлено обставинами, які настали не з вини боржників.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» залишено без задоволення, а додаткову ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування ухвали місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.

20 жовтня 2023 року ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» через засоби поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткову ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про розподіл судових витрат у справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

13 листопада 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах Леваж Престасьон Сервіс проти Франції від 23 жовтня 1996 року та Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії від 19 грудня 1997 року).

Обмеження права на касаційне оскарження визначеного кола ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку чітко регламентоване процесуальним законом.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Наведені норми законодавства свідчать про те, що учасники справи у разі, якщо вони не погоджуються з ухвалами суду першої інстанціїпісля їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження в касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Оскарження ухвали щодо визначення розміру судових витрат передбачено пунктом 13 частини першої статті 353 ЦПК України. Аналіз пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України та інших норм процесуального законодавства свідчить, що він охоплює собою в тому числі й розподіл судових витрат.

Вказане відповідає правовим висновкам, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 рокуу справі № 550/936/18(провадження № 14-26цс21) та в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 рокуу справі № 477/1315/20 (провадження № 14-183цс21) про закриття касаційного провадження.

У переліку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, не передбачено ухвали, визначеної пунктом 13 частини першої статті 353 цього Кодексу. Тобто ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат після її перегляду апеляційним судом касаційному оскарженню не підлягає.

Крім того, у вказаному переліку відсутня і ухвала, визначена пунктом 20 частини першої статті 353 ЦПК України - щодо відмови ухвалити додаткове рішення. Тобто ухвала суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення після її перегляду апеляційним судом касаційному оскарженню також не підлягає.

Із змісту оскарженого судового рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року вбачається, що воно є по суті ухвалою про визначення розміру судових витрат, якою відмовлено в ухвалі додаткового судового рішення про покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у справі.

Інші процесуальні питання вказаною ухвалою не вирішувались.

При цьому неправильно зазначена судом назва судового рішення процесуального значення не має.

Ураховуючи викладене, додаткова ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року та ухвалена за підсумками її апеляційного перегляду постанова Черкаського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року не підлягають касаційному оскарженню у зв`язку з відсутністю пунктів 13, 20 частини першої статті 353 ЦПК України у переліку оскаржуваних ухвал за пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити.

Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Крім того, про закриття касаційного провадження з огляду на неможливість касаційного оскарження відповідного судового рішення Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала в ухвалах від 13 червня 2018 року у справах № 522/14750/16-ц і № 761/6099/15-ц, від 4 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 750/14127/17, від 8 жовтня 2019 року у справі № 766/12353/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 817/1768/18, а також у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 761/30675/17.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 389, 394, частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» на додаткову ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 липня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) її правонаступником.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов