ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3425/22
провадження № 2/753/1152/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Дарницький районний суд міста Києва у складі

головуючої судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судового засідання Давидюк В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 08 липня 2018 року в ході конфліктної ситуації ОСОБА_4 були завдані позивачу тілесні ушкодження, внаслідок чого останньому довелося звернутися за медичною допомогою та витратити кошти на суму 20 234, 72 грн. У зв`язку з даним випадком Голосіївський районним судом м. Києва розглядалося кримінальне провадження №0006613 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. Позивача було визнано потерпілим в даному кримінальному провадженні. 29 грудня 2021 року Голосіївський районним судом м. Києва в рамках зазначеного кримінального провадження було винесено ухвалу про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності. Зі змісту даної ухвали вбачається, що при розгляді кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 не розглядався. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, які він поніс на лікування, яке йому довелося пройти внаслідок нанесення йому останнім тілесних ушкоджень. Разом з тим позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. Загалом позивач просить стягнути з відповідача 90 234, 72 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 лютого 2022 року цивільну справу № 753/3425/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 22 лютого 2022 року.

19 травня 2022 року до суду надійшла відповідь від Центру надання адміністративних послуг Голованівської селищної ради Кіровоградської області про зареєстроване місце проживання відповідача.

10 червня 2022 року від Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надійшла інформація (вх. № 22066) про зареєстроване місце проживання позивача.

Ухвалою суду від 13 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 20 липня 2022 року на 10:00 год.

Судове засідання призначене на 20 липня 2022 року було відкладено на 29 вересня 2022 року у зв`язку із неявкою сторін.

Ухвалою суду від 29 вересня 2022 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Голосіївського районного суду м. Києва належним чином завірені копії матеріалів кримінальної справи № 752/15846/19.

03 листопада 2022 року на виконання ухвали суду від 29 вересня 2022 року, від Голосіївського районного суду м. Києва надійшла копія матеріалів кримінальної справи № 752/15846/19.

Судове засідання призначене на 09 листопада 2022 року було відкладено на 20 грудня 2022 року за клопотанням представника відповідача.

15 листопада 2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

20 грудня 2022 року до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування позовної давності.

Судове засідання призначене на 20 грудня 2023 року було відкладено на 21 лютого 2023 року.

12 січня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

16 січня 2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Судове засідання призначене на 21 лютого 2023 року було відкладено на 06 квітня 2023 року.

У судовому засіданні 6 квітня 2023 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, вказала, що звільнення відповідача від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КПК України (за закінчення строків притягнення до відповідальності) можливо лише коли особа є винною у вчиненні кримінального правопорушення. Поряд з цим, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі вказаної норми не є реабілітуючоюобставиною, а тому заперечення відповідача, що оскільки він не був визнаний винним вироком суду, вина його не встановлена у визначений законом спосіб, то вказаний цивільний позов є безпідставним, є необґрунтованими. Докази на підтвердження вини відповідача у нанесенні тілесних ушкоджень позивачу містяться в матеріалах кримінальної справи, копія якої долучена судом до позовної заяви. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, вказала, що відсутній обов`язковий елемент складу деліктного зобов`язання як вина відповідача у нанесенні тілесних ушкоджено позивачу, оскільки ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.12. 2021 року у справі №752/15846/19 ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності. Потерпілий (позивач) не скористався своїм правом та не оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку. Крім того, представник відповідача заперечувала щодо визначеного розміру матеріальної шкоди, вказала, що вона є необґрунтованою та не підтвердженою належними, достатніми та допустимими доказами у справ. Вказала, що під час огляду позивача лікарями швидкої допомоги не було встановлено пошкодження (травм) черевної порожнини. Вказала, що з долучених до позовної заяви довідок лікарів вбачається, що у позивача були констатовані хронічні захворювання, які не мають відношення до подій 8 липня 2018 року. Також представник відповідача заперечувала щодо долучених копій фіскальних чеків на купівлю ліків в аптеці, оскільки деякі з них датовані 2019 роком, тоді як події мали місце влітку 2018 року. Вказала, що позивачем, не надано жодного доказу на підтвердження факту завдання моральної шкоди, не підтверджено її розмір, що становить 70, 000 грн., внаслідок вчиненого ОСОБА_5 діянням, за умови, що його вина не була доведена та встановлена у відповідному порядку.

Також у судовому засіданні як свідків було допитано позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року було задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Голосіївського районного суду м. Києва копію відеозапису, який міститься у матеріалах справи № 752/15846/19 (том 1 справа № 752/15846/19, а.с. 150), та містить підпис "конверт із CD-R-диском, на якому записані відеозаписи із камер відеоспостереження за 08.07.2018. Судове засідання у справі було відкладено на 04 травня 2023 року на 11:30 год.

01 травня 2023 року до суду від Голосіївського районного суду м. Києва надійшов лист (вх. № 27495), у якому зазначено, що для отримання копії вищевказаного відеозапису, потрібно звернутися до суду в порядку статті 160 КПК, а саме - з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.

Судове засідання призначене на 04 травня 2023 року було відкладено на 29 червня 2023 року на 12:00 год.

В судове засідання 29 червня 2023 року з`явилися представник позивача та представник відповідача. Судом були досліджені матеріали кримінального провадження, які надійшли до суду від Голосіївського районного суду м. Києва та враховуючи відсутність в них протоколів допитів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представником позивача було заявлено клопотання про витребування від уповноваженого органу належним чином завірених копій цих документів, які містяться у матеріалах кримінального провадження № 0006613.

Ухвалою суду від 29 червня 2023 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від уповноваженого органу належним чином завірених копій протоколів допитів свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та оголошено перерву до 11 серпня 2023 року.

9 серпня 2023 року до суду від Голосіївської окружної прокуратури м. Києва надійшли витребувані судом документи.

11 серпня 2023 року судом були дослідженні надіслані прокуратурою докази та оголошено у розгляді справи перерву до 6 жовтня 2023 року за клопотанням представника відповідача адвоката Зінькова О.Ю.

6 жовтня 2023 року судове засідання не відбулось у зв`язку із відсутністю судді (перебування у відпустці). Наступне судове засідання у справі було призначено на 17 листопада 2023 року.

Судове засідання 17 листопада 2023 року було відкладено на 19 січня 2024 року за клопотанням представників відповідача.

19 січня 2024 року судове засідання не відбулось у зв`язку з відсутністю судді через тимчасову непрацездатність. Наступне судове засідання було призначено на 9 лютого 2024 року.

9 лютого 2024 року у судовому засіданні були заслухано заключні виступи представників позивача та відповідача та суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши позивача та відповідача як свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року в справі № 752/15846/19 по обвинуваченню ОСОБА_4 , клопотання захисника Зінькова О.Ю. задоволено, ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 125 КК України, кримінальне провадження закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 на його користь матеріальних збитків, моральної шкоди та судових витрати залишено без розгляду. Судом встановлено, що згідно обвинувального акту ОСОБА_4 08.07.2018 року, приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , біля сходів під`їзду будинку, в ході словесного конфлікту із перехожим ОСОБА_3 , умисно та протиправно наніс один удар правою рукою в область лівого виска. Після цього, ОСОБА_3 пішов із вказаного місця, куди повернувся через деякий час. ОСОБА_4 чекав його і, наздогнавши ОСОБА_3 , схопив його правою рукою за шию, після чого кулаком лівої руки наніс удар в область правої сторони по ребрам, потім повалив на землю і наніс йому близько 4-5 ударів почергово правою, а потім лівою рукою в область голови від чого останній втратив свідомість.

В результаті таких дій обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_3 спричинено тілесне ушкодження у вигляді трьох синців в завушній ділянці зліва з переходом в потиличну, на волосистій частині скроневої ділянки справа, на переднє-боковій поверхні грудної клітки зліва в проекції 9-го 10-го ребер по переднє-паховій лінії; крововиливу на слизовій оболонці лівої щоки в проекції верхніх корінних зубів; садна на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу, яке згідно висновку експерта №1745/е від 12.11.2018 року, відносяться до легкого. Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за частиною першою статті 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений підтримав клопотання, при цьому зазначив, що розуміє нереабілітуючі наслідки звільнення від кримінальної відповідальності.

Допитаний у судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_3 вказав, що він 8 липня 2018 року проводжав свою дівчину на зупинку громадського транспорту, вийшовши з будинку, він викину пакет із сміттям через паркан, на що відповідач зробив йому зауваження. Він відійшов, про себе вилаяв нецензурними словами відповідача, але відповідач цього не чув та пішов далі. Відповідач підійшов та схопив за волосся його дівчину та коли позивач підійшов до нього, він відпустив дівчину та в ту ж мить завдав удару позивачу у ліву скроню. Перехожі, які проходили повз них, намагались словами заспокоїти їх, вони розійшлись, позивач провів свою дівчину на зупинку громадського транспорту та повертався додому в навушниках та коли піднімався по сходах на вулиці, його схопили за шию ззаду та почали бити по ребрах. Його тримав та бив одночасно відповідач, бо він (позивач) в якийсь момент встиг повернути голову та побачив, що його б`є саме відповідач. Коли він лежав на землі на прикривав обличчя руками, відповідач продовжував його бити руками по затилку і бив його поки той не втратив свідомість. Коли він прийшов до тями, бачив людей навколо, які викликали швидку допомогу та працівників поліції, відповідача при цьому не було. Швидка допомога забрала його до лікарні. Він пробув там день, а потім за його заявою виписали на домашнє лікування. Почував він себе не дуже добре, були запаморочення та постійно боліли ребра, після цього ще декілька тижнів. Поки він лікувався дома декілька разів викликалась швидка допомога, бо у нього був високий тиск та біль у животі. Вказав, що станом на 6 квітня 2023 року він досі почувається не дуже добре. Лікарі призначили йому певні ліки та крапельниці, які він мав робити щодня. Також він був на лікуванні у клініці « Боріс ». 5 серпня 2018 року він викликав швидку допомогу, бо в нього був сильний гострий біль в центрі та справа в ребрах, знеболювальні не допомагали. Лікарі швидкої допомоги також намагались знеболити, проте нічого не виходило, встановити епіцентр болю вони не змогли та повезли його до лікарні «Боріс», де йому проводили обстеження та лікування. Клініку обирав таку, щоб швидко приїхали лікарі, бо був сильний біль, про гроші не думав. Вказав, що до подій 8 липня 2018 року у нього ули деякі проблеми з тиском, але раз чи два на місяць, а після подій голова може боліти раз чи два в день. До поліції із заявою про побиття він звертався самостійно.

Допитаний у судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_4 вказав, що 8 липня 2018 року позивач, вийшовши з будинку, викинув сміття через паркан, тобто не у сміттєвий бак, на що він йому зробив зауваження («Що ти робиш»), а позивач у відповідь сказав йому нецензурну лайку. Позивач був зі своєю дівчиною, чи були інші люди на вулиці він не пам`ятає. Після цього він з позивачем зустрівся десь через годину, свідок зупинився біля магазину на машині, а коли побачив позивача у них почалась словесна суперечка, позивач почав тікати від нього, а він його наздоганяв, щоб з`ясувати всі обставини подій, що трапились із сміттям та чому позивач, як сусід, облаяв його та говорив до нього нецензурною лайкою. Під аркою будинку, позивач чогось впав (свідок не знає чому) та почав просити ОСОБА_4 його не бити. Як зазначив відповідач, він підбіг до позивача, присів біля нього, тримав його чи за руку чи за плече, щоб позивач не втік, ніхто позивача не бив, він з ним сварився (нецензурна лайка). Після цього позивач вибачився, а відповідач розвернувся і пішов. Проте, що позивач написав заяву до поліції він дізнався десь через місяців 5-6 після подій, коли працівники поліції сказали йому з`явитись та надати пояснення. Пояснив, що він взагалі не конфліктна людина, але в той час за подій, що мали місце з позивачем він був у збудженому (неспокійному) стані, коли розмовляв з ним. Також вказав, що він пропонував позивачу через адвоката грошові кошти, для того, щоб справа не розглядалась в суді та закінчити все. Суму коштів він не пам`ятає, позивач відмовився отримувати кошти.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_6 , який був надісланий суду Голосіївською окружною прокуратурою м. Києва вбачається, що 8 липня 2018 року вона разом з позивачем вийшли на вулицю (позивач її проводив до зупинки громадського транспорту). Проходячи повз будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 викинув сміття в сторону сміттєвого баку, але через незаконно побудований паркан, сміття не долетіло до сміттєвого баку і впало на дорогу.

Це побачив мешканець будинку, що проходив повз і запитав у її хлопця, в чому справа чи що він накоїв. У відповідь ОСОБА_3 сказав йому, що це його не стосується і вони пішли далі, спускаючись вниз по сходам. Коли вони були на середині сходів,вона почула, що ззаду хтось біжить. В цей час ОСОБА_3 обернувся, побачивши того чоловіка, який зробив йому зауваження і сказав, що він біжить за ним. Даний чоловік віком приблизно 25-30 років, зріст приблизно 180 см, плотної спортивної статури, коротко стрижений, волосся русе, був одягнений в футболку світлого кольору та начебто штани. Крім того, вона побачила на його лівій руці в плечево-ліктьовій зоні татуювання, а саме малюнок у вигляді м`язів людини. Після того як ОСОБА_3 побачив даного чоловіка, який біжить за ним, то він почав прискорювати крок, переступаючи по одній сходинці, щоб швидше спуститись вниз, а вона в цей час зупинилась на сходах. Даний чоловік в свою чергу почав бігти за ОСОБА_3 , але оступився і впав на асфальтне покриття, вдарившись об припаркований автомобіль. Потім він встав, але ОСОБА_3 вже був на значній відстані від нього і даний чоловік зрозумівши, що не зможе його наздогнати, підійшов до неї і схопив її за волосся, яке було зібране зверху та повів вниз по сходам. Тоді вона почала кричати даному чоловікові, оскільки їй було боляче. Потім це побачив ОСОБА_3 і підбіг до них, але даний чоловік не відпускав її. Тоді ОСОБА_3 почав розмовляти із даним чоловіком і говорити йому, щоб він відпустив її. Чоловік відпустив її, але при цьому завдав удар правою рукою її хлопцю. Пізніше вона від матері ОСОБА_3 дізналась, що його забрали до лікарні, бо коли він повертався додому, його знову зустрів той чоловік та побив.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_8 , який був надісланий суду Голосіївською окружною прокуратурою м. Києва вбачається, що 08 липня 2018 року приблизно о 22:00 год. він йшов з АДРЕСА_3 , в напрямку вул. Саперно-Слобідської. Попереду нього знаходились сходи, які вели вниз до будинку АДРЕСА_4 . Не доходячи до даних сходів, зліва він побачив силуети двох осіб, в яких відбувалась боротьба, як йому здалося на перший погляд, оскільки там було місце з поганим освітленням. Підійшовши ближче на відстань приблизно 2 м, він побачив що один із них був чоловік віком приблизно 30 років, зріст приблизно 185 см, коротко стрижений, із світлим волоссям, на плечі правої руки було татуювання у вигляді начебто тигра чи можливо якихось візерунків, одягнений футболку світлого кольору, начебто джинси та чоботи, а інший молодший, віком приблизно 25 років, зріст 175 см, начебто коротко стрижений, з волоссям темного кольору, одягнений в джинси темного кольору, футболку чи сорочку начебто зеленого кольору. Він побачив, що перший чоловік дещо підвівся, оскільки вони обоє знаходились лежачи чи навприсядки, ніби боролись, та наніс почергово два прямих удари кулаком лівої руки в область верхньої частини живота другого чоловіка. Після цього останній скрутився та почав триматись за живіт. Потім перший чоловік, стоячи, одразу ж наніс один удар начебто лівою ногою в область голови другого чоловіка, від чого останній втратив свідомість. В цей час першого чоловіка почала кликати дівчина: « ОСОБА_4 , пошли, оставь его», після чого вони швидкою ходою пішли вниз по сходам. Потім почали підходити інші перехожі, та один з них викликав швидку допомогу, яка забрала потерпілого до лікарні.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_7 , який був надісланий суду Голосіївською окружною прокуратурою м. Києва вбачається, що 08 липня 2018 року приблизно о 22:00 год. Він йшов із АДРЕСА_4 із магазину «ВелМарт» до свого місця проживання. Піднімаючись вгору по сходам, побачив раніше невідомого йому чоловіка, віком приблизно

20-25 років, зріст приблизно 180 см, коротко стриженого, з темним волоссям, одягненого в футболку білого кольору. Даний чоловік біг по сходам вгору, обігнавши його, в той момент коли почав підійматись по сходам, а коли він був вже майже нагорі, то даний чоловік побіг повз його назад вниз по сходам. Коли він піднявся, то на відстані приблизно 5 м від нього біля будинку АДРЕСА_1 , а саме магазину « PanaShop », побачив хлопця, який лежав на спині на землі та тримався за голову, біля нього знаходились двоє жінок та чоловік, який представився ОСОБА_10 . Коли він підійшов ближче, побачив, що даний хлопець віком приблизно 20-25 років, коротко стрижений, волосся русе, одягнений в темні шорти та футболку білого кольору. Одна із жінок надавала йому першу необхідну допомогу. Дані жінки говорили між собою про те, що до даного хлопця підбіг інший хлопець та наніс удар в область голови, від чого даний хлопець впав на землю. Він одразу викликав працівників поліції, хто викликав швидку допомогу він не пам`ятає. Приблизно через 15 хвилин під`їхала карета швидкої медичної допомоги, які почали надавати потерпілому необхідну допомогу і потім забрали його до Київської міської клінічної лікарні №. 17.

Відповідно до довідки від 8 липня 2018 року № 1956 ОСОБА_3 був доставлений до приймального відділення КМКЛ № 17 бригадою швидкої допомоги з травмами отриманими внаслідок побиття. Діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва, ЗТГК, забій грудної клітини зліва. Надана медична допомога, огляд нейрохірурга. Рекомендації: нагляд у невролога в поліклініці, дексалгін при болях (а.с. 15, т.1).

Згідно із довідкою Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва, виданої слідчому Голосіївського УП ГУНП в м. Києві, згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої ІДС «Швидка допомога» 8 липня 2018 року о 22:06 хв було зареєстровано виклик бригади № 1797 та здійснено виїзд бригади до ОСОБА_3 , 19 років за адресою: АДРЕСА_1 Виклик надійшов від перехожого (а.с. 235, т.1).

Згідно із копією медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_3 11 липня 2018 року звертався до невролога із скаргами на головні болі (травма ІНФОРМАЦІЯ_3 ), оглядався в КМКЛ № 17, діагноз ЗЧМТ (а.с. 13-14, т 1 ).

5 серпня 2018 року між ТОВ «Боріс» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання медичних послуг (а.с. 34, т.1).

Відповідно до консультативного заключення хірурга клініки «Боріс» від 5 серпня 2018 року, звернувся ОСОБА_3 зі скаргами на болі в животі інтенсивного характеру. Анамнез захворювання: захворів біля 6 годин тому, коли з`явились болі в животі, після введення спазмолітиків болі незначно зменшуються. Попередньо 3 тижні тому політравма (побої), пошкодження в грудній та черевній порожнині. Діагноз: гострий панкреатит (?), розрив порожнистого/парензхіматозного органу черевної порожнини. Призначення: екстрена госпіталізація в хірургічний стаціонар (а.с. 25, т.1).

Згідно із консультативним заключення невропатолога клініки « Боріс » від 8 серпня 2018 року. звернувся ОСОБА_3 зі скаргами на підвищений тиск, який супроводжується сильними головними болями, які з`являлись за останній місяці двічі. Анамнез захворювання: був побитий 8 липня 2018 року, втратив свідомість, був госпіталізований до КМКЛ № 17, діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва, ЗТГК, забій грудної клітини зліва. 5 серпня 2018 року з`явились болі в черевній порожнині (живіт), звернувся в клініку « Боріс » та був госпіталізований (а.с. 26, т.1).

Відповідно до розрахунку оплати за послуги медичної допомоги кініка «Боріс», стаціонарне лікування ОСОБА_3 , розпочато 5 серпня 2018 року, завершено 6 серпня 2018 року. Стаціонарне лікування в реанімаційній палаті - 5144 грн 1 доба, виклик бригади невідкладної допомоги - 1800 грн, загалом за надані послуги (аналізи, огляд лікарів, медикаментозне лікування, використання медичних приладів - 18201,01 грн (а.с. 16-18, т.1).

Згідно із виписки з історії хвороби № 12748, виданої КМКЛ № 1 ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 11 по 13 липня 2018 року. Діагноз: ЗЧМТ (8 липня 2018 року), струс головного мозку, забій м`яких тканин скроневої ділянки зліва, ЗТГК, забій грудної клітини зліва. Звернувся зі скаргами на головний біль дифузного характеру, запаморочення, загальна слабкість, швидка втома. Пояснив, що 8 липня 2018 року був побитий невідомим, удари по голові та в область ребер. Втрачав свідомість, звертався до невропатолога поліклініки, направлений в неврологічне відділення з ЦВП (а.с. 28, т.1).

Відповідно до довідок Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва 9 липня 2018 року та 3 серпня 2018 року, хворий ОСОБА_3 , проведено огляд, рекомендації: звернутись до терапевта, невропатолога, запропоновано госпіталізацію - пацієнт відмовився. (а.с. 35, т.1).

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Отже, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статті 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Звільняючи ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження) від кримінальної відповідальності ухвалою від 29 грудня 2021 року в кримінальній справі № 752/15846/19, потерпілим в якій визнано ОСОБА_3 , Голосіївський районний суд м. Києва виходив із положень пункту 2 частини першої статті 49 КК України і посилався на те, що оскільки в даний час вказані дії відносяться до кримінального проступку, з моменту вчинення злочину минуло більше трьох років, обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від слідства та суду, нових злочинів не вчинив, отже він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за дії передбачені частиною першою статті 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закриттю.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Виходячи із наведених роз`яснень, звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав.

Таким чином, клопотання адвоката відповідача про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності у судовому засіданні з клопотанням про застосування до нього строків давності притягнення до кримінальної відповідальності свідчить про визнання відповідачем факту вчинення ним вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями позивачу майнової та моральної шкоди, що входить до складу цього злочину.

Відповідно до висновку експерта № 1745/е, який був виготовлений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року в межах розгляду кримінального провадження № 0006613, у ОСОБА_3 мали місце такі тілесні ушкодження: 3 синці в завушній ділянці зліва з переходом в потиличну, на волосистій частині скроневої ділянки зліва, на переднє-боковій поверхні грудної клітки в проекції 9-го-10-го ребер по переднє-пахвовій лінії.; крововилив на слизовій оболонці лівої щоки в проекції верхніх корінних зубів; садно на переднє-зовнішній поверхні правого колінного суглобу. Локалізація, морфологія ушкоджень, враховуючи обставини та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони не менш як травмуючою дією тупого (тупих) предмету (тів), могли утворитись 8 липня 2018 року. Утворення ушкоджень внаслідок падіння ОСОБА_3 з вертикального положення тіла на площину виключається. Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушених функцій по місцю утворення синців, крововиливів у звичайному клінічному перебігу спостерігаються строком до 6 діб та відносяться до легкого тілесно го ушкодження.

За таких умов, є доведеними обставини щодо неправомірності дій відповідача, заподіяння ним шкоди позивачу, наявності безпосереднього причинного зв`язку між ними і шкодою та вини відповідача.

Відтак доводи представника відповідача щодо недоведеності вини відповідача з огляду на відсутність обвинувального вироку суду та невстановлення обставин винуватості ОСОБА_4 в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва від 29 грудня 2021 року не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються судом.

Стосовно вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у загальному розмірі 20234,72 грн. На підтвердження понесених витрат на лікування на вказану суму, до позовної заяви було долучено розрахунок оплати за послуги медичної допомоги, виданої клінікою «Боріс» на загальну суму 18210, 01 грн, який містить інформацію коли, кому та які саме послуги надавались ( ОСОБА_3 , з 5 по 6 серпня 2018 року), а також інформацію про те, що кошти у вказаній сумі були сплачені клініці. Крім того, до позову були долучені копії фіскальних чеків щодо сплати вартості послуг, отриманих позивачем у клініці « Боріс » на загальну суму 18210,01 грн. Також позивачем долучені копії чеків, виданих ТОВ Інтелекс» аптека № 20 за період жовтень, листопада 2018 року та січень, березень 2019 року щодо купівлі ліків на загальну суму 2024,71 грн.

Відповідно до статті 1195ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

Дослідивши долучені до позовної заяви докази (медичні документи, виписки, рахунки, чеки) суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 18210,01 грн, оскільки позивачу дійсно завдано шкоду злочинними діями відповідача, що виразились у нанесенні легких тілесних ушкоджень та подальших витратах позивача на лікування, що підтверджені відповідними належними та допустимими доказами у справі. Такі витрати на лікування підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами: консультативні заключення лікарів клініки « Боріс » (хірурга, невропатолога) за зверненням позивача у 5 серпня 2018 року в тому числі зі скаргами на біль у животі, які він пов`язував саме із тим, що був побитий відповідачем 8 липня 2018 року, випискою з медичної картки стаціонарного хворого від 5 серпня 2018 року, виклик карети швидкої допомоги 3 серпня 2018 року, рахунком на лікування та копіями фіскальних чеків на загальну суму 18210,01 грн.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що деякі призначення, аналізи, використання медичних препаратів, інструментів, які зазначені у рахунку ТОВ «Боріс» на суму 18210,01 грн є необґрунтованими та не зрозуміло навіщо вони використовувались та призначались позивачу, оскільки це були саме призначення лікарів, до яких зі скаргами на погіршення стану здоров`я після побиття відповідачем звернувся позивач, позивач не обирав самостійно тих чи інших лікарів, ліки, аналізи тощо, це були призначення лікарів при проведенні обстеження для встановлення причини виниклого болю у позивача та його подальше лікування, та позивач не міг на них якимось чином впливати. Крім того, представником відповідача не було належними доказами спростовано те, що такі призначення лікарів, в тому числі аналізи, були абсолютно непотрібні, «вигадані» та встановити причину болю позивача можливо було б в інший, менш витратний спосіб.

Стосовно вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2024, 71 грн, суд зазначає, що долучені до справи чеки з аптеки № 20 на вказану суму, не є належними доказами у цій справі, оскільки до справи не долучено доказів того, що ліки, які придбавались за цими чеками, призначались позивачу лікарями, їх дозування, тривалість (курс) лікування, з огляду на те, що вони придбавались через 3 місяці після події та у 2019 році, що ці ліки призначені саме для лікування наслідків його побиття відповідачем, що вони купувались саме позивачем та саме для нього особисто. З огляду на зазначене, вимога про стягнення з відповідача коштів в розмірі 2024,71 грн не підлягає задоволенню за недоведеністю.

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 70 000 грн, яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_4 , які відбулися 8 липня 2018 року. В обґрунтування завдання моральної шкоди позивачу представник позивача зазначала, що для позивача відбулись негативні зміни у житті, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторювання подій, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, важкість виконання щоденних завдань, фіксування уваги на проблеми одужання та реабілітації, тимчасова ізоляція від соціального життя, порушення сну, дратівливість, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження, побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, необхідність проходити обстеження, болісні діагностичні процедури, лікування.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд дійшов висновку, що злочинні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки права позивача були порушені і природньо, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Отже, з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, виходячи з ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (легкі тілесні ушкодження), необхідності лікування та реабілітації, характеру ушкоджень та їх наслідків (втрата свідомості після побиття), завдання позивачу додаткових незручностей, неодноразове звернення за медичною допомогою, діагностичне обстеження для повного та точного встановлення наслідків побиття, тривалості вимушених змін в організації життя, з огляду на те, що такі події дійсно вплинули на емоційний стан позивача, що було встановлено судом під час допиту позивача як свідка, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн є належним способом відновлення прав позивача, а тому вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Стосовно заяви представника відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача, суд зазначає, що така заява не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат, понесених ним на правову допомогу, яка надавалась йому під час досудового розслідування та розгляду у суді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , в розмірі 44400 грн.

Статтею 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

У справі №462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

У постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 ВП ВС дійшла наступного висновку: «КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Потерпілий може повторно звернутися з клопотанням до суду першої інстанції з метою вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, яке мало бути вирішене судом під час прийняття остаточного рішення в кримінальному провадженні. Процесуальні витрати, які виникли у зв`язку з розглядом кримінального провадження, мають бути вирішені саме в межах цього провадження. Це питання може вирішити відповідно до положень частини п`ятої статті 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат».

Отже, оскільки представник позивача долучив до позовної заяви докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу саме під час розгляду кримінального провадження, при цьому ані позивачем, ані його представником не надавались докази та не заявлялись до стягнення з відповідача витрати позивача на правову допомогу, понесених під час розгляду цієї цивільної справи, з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної вище, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 44400 грн, які були ним понесені під час розгляду кримінальної справи, не підлягають задоволенню за результатами розгляду цього цивільного позову.

Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з вищенаведеного, з ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1318,41 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтям 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, отриманої внаслідок кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у порядку відшкодування матеріальної шкоди - 18210,71 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В іншій частині позовних вимог, а також у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених позивачем на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи № 752/15846/19 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 1318,41 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 4 березня 2024 року.

Суддя К.В. Шаповалова