Справа № 461/6335/22 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/1141/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - Бучківської М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першої львівської державної нотаріальної контори, Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради про зняття заборони відчуження нерухомого майна та проведення державної реєстрації припинення обтяження речового права на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першої львівської державної нотаріальної контори, Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради, в якому просила зняти заборону відчуження нерухомого майна та проведення державної реєстрації припинення обтяження речового права на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить позивачці.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 , вона звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Зуєвої С.М. із заявою про прийняття спадщини. Під час прийняття спадщини з`ясувалося, що на спадкове майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , 11.08.1997 о 9 год. 36 хвилин Першою Львівською державною нотаріальною конторою було накладене обтяження «заборона на нерухоме майно» архівний номер 500229LVOV1. З інформаційної довідки від 02.11.2022 вбачається, що запис про обтяження № 47301265 внесений ще до 01.01.2013 Першою Львівською державною нотаріальною Львівського міського нотаріального округу на підставі телефонограми, Б/н, 11.08.1197, архівний номер 500229ЬУОУ1, архівна дата 11.08.1997 09:36:00, дата виникнення 11.08.1997, № реєстри: 13602-97, внутр. №В201612С29ЕЕ452А5D3Е, комментарий: вх.1059. Позивачка стверджує, що вказана квартира набута її матір`ю ОСОБА_3 у власність на підставі договору № 1-60 купівлі - продажу від 12.08.1997, що посвідчений АТ «Львівська товарно-фондова біржа» та зареєстрований у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації, на підставі чого видано Реєстраційне посвідчення за № 9034 від 20.08.1997. Однак, запис про обтяження «заборона на нерухоме майно» внесений на підставі телефонограми за день до купівлі квартири, а саме 11.08.1997. З метою приведення у відповідність документів на спадкове майно, а саме вказану квартиру, адвокат Бучківська М.Б. звернулася з адвокатським запитом до Першої Львівської державної нотаріальної контори, а також до Львівського державного нотаріального архіву щодо надання документів, на підставі яких було зареєстроване обтяження архівний номер 500229ЕУОУ, архівна дата 11.08.1997. З відповіді Першої львівської державної нотаріальної контори від 03.10.2022 № 688/01-16 вказано, що документи, на підставі яких було зареєстроване обтяження архівний номер 500229LVOV1, архівна дата 11.08.1997 в справах нотаріальної контори відсутні, у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Позивачка стверджує, що на адвокатський запит Львівський державний нотаріальний архів надав відповідь від 13.09.2022 року № 1649/01-17 про відмову в наданні інформації щодо надання копій документів, на підставі яких була накладена заборона. ОСОБА_1 зазначає, що з моменту купівлі даної квартири її матір проживала там все своє життя до смерті. Жодних позовів стосовно заборони відчуження об`єкту нерухомого і майна чи інших підстав для накладення таких обтяжень не було.

Вважає, що запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна є перешкодою в реалізації власником права розпорядження відповідним майном та підлягає скасуванню. Тому просить позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2023у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд виходив з того, що позивачем, начебто, до матеріалів справи не долучено жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що підстави для яких накладалась заборона на майно відпали. З даним твердженням категорично не погоджується, оскільки представник позивача Бучківська М.Б. зверталася із запитами до відповідних органів, а також до суду із клопотанням про витребування відповідних документів з Львівського державного нотаріального архіву Західного міжрегіонального управління юстиції. Відтак, 19.12.2022 ухвалою Галицького районного суду м. Львова клопотання задоволено. 20.01.2023 Львівський державний нотаріальний архів на виконання ухвали суду від 19.12.2022 надав відповідь, що документи, які стали підставою накладення заборони не передавалися. Зв`язок із попередніми власниками відсутній. Відтак довести, що «підстави для яких накладалась заборона на майно відпали» та навіть з`ясувати , які підстави були для цього в 1997 році (тобто більше 25 років тому) технічно немає можливості.

З урахуванням недоведеності наявності накладеного обтяження «заборона на нерухоме майно» архівний номер 500229LVOV1, вважає, що таке суперечить праву особи мирно володіти своїм майном, що також зазначено у Постанові Верховного суду України 28.09.2020 у справі № 537/1085/18.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - Бучківська М.Б. підтримала апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що матір позивачки - ОСОБА_3 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № І-60 від 12.08.1997, укладеного між нею та ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

Після смерті ОСОБА_3 власником вказаної квартири стала позивачка ОСОБА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки від 02.11.2022 № 313979525, 01.01.2013 Першою Львівською державною нотаріальною конторою Львівського міського нотаріального округу на підставі телефонограми, Б/н, 11.08.1997, архівний номер НОМЕР_1 , архівна дата 11.08.1997 09:36:00, дата виникнення 11.08.1997, № реєстри: 13602-97, внутр. №В201612С29ЕЕ452А5D3Е, комментарий: вх.1059, було накладене обтяження «заборона на нерухоме майно» на квартиру АДРЕСА_1 .

З листа Першої львівської державної нотаріальної контори від 03.10.2022 №688/01-16 вбачається, що документи на підставі яких було зареєстроване обтяження архівний номер 500229LVOV1, архівна дата 11.08.1997 на квартиру АДРЕСА_1 , у справах нотаріальної контори відсутні, у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

З листа Львівського державного нотаріального архіву №120/01-30 від 20.01.2023 вбачається, що згідно з «Реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків та квартир» Першої львівської державної нотаріальної контори за 1997 рік інформації щодо накладення 11.08. 1997 заборони відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 - не виявлено. Повідомлено суду, що документи, які стали підставою для накладення заборони відчуження нерухомого майна за вказаною адресою на зберігання до Львівського державного нотаріального архіву не передавалися.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ї заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції інстанцій про те, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про те, що підстави накладення обтяження на належне позивачці нерухоме майно відпали.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 15.03.2024

Головуючий

Судді