Справа № 761/539/24
Провадження № 2/761/4999/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про визнання протизаконним нарахування боргу, скасування боргу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

08 січня 2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить:

- визнати протизаконним нарахований відповідачем позивачу борг у сумі 13 306,00 грн.;

- скасувати нарахований відповідачем борг у сумі 13 306,00 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 13 306,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що позивач разом із непрацездатною матір`ю проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, у відповідності до положень п.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» він як інвалід війни ІІ групи має 100% пільгу на послуги централізованого опалення в межах встановлених норм. Встановлена соціальна норма на дві особи становить 52,5 кв.м. Однак площа його квартири становить 49 кв.м., що на 3,5 кв.м. менше соціальної норми. В той же час відповідач в порушення положень діючого законодавства нарахував заборгованість за опалення в сумі 13 306,00 грн.

Ухвалою суду від 10.01.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про проведення розгляду справи із викликом сторін. Ухвалою суду від 19.02.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання.

23.01.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає представник, відповідач не є правонаступником ПАТ «Київенерго» та не несе відповідальність за їх дії та бездіяльність за період до 01.05.2018 року. Відповідач з 01.05.2018 року набув функції Виконавця послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, отримавши відповідну ліцензію.

Також представник зазначає, що будинок АДРЕСА_2 обладнаний засобом обліку теплової енергії. В квартирі АДРЕСА_3 вказаного будинку відсутній індивідуальний засіб обліку теплової енергії. Нарахування за використаний обсяг теплової енергії здійснюється у відповідності до положень діючого законодавства. З жовтня 2019 року відповідач здійснює нарахування за опалення та гарячу воду у повному обсязі, без застосування пільги. Обсяг пільгових коштів визначається управлінням соціального захисту та зараховується на особовий рахунок споживача, який відкрито у програмному комплексі виконавця послуг, або нараховується споживачу у готівковій формі. Постановою Кабінету міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» передбачено порядок нарахування пільги за опалення.

Також представник зазначає, що особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 відкрито на ОСОБА_2 , яка до 01.05.2018 року мала заборгованість за послугу опалення в сумі 335,03 грн.

У відзиві представник відповідача зазначає, що відповідачем не були порушені права позивача.

30.01.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позовній заяві.

13.02.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

22.02.2024 року до суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, яка ухвалою суду від 26.02.2024 року залишена без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Стаття 1 зазначеного Закону визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

У відповідності до положень статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Споживач, згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Індивідуальний споживач, згідно з положеннями ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частина 1 статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Стаття 1 вказаного Закону визначає, що кінцевий споживач комунальної послуги (далі - споживач) - особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Для здійснення розподільного обліку споживачами вважаються також власники майнових прав на об`єкти нерухомого майна в завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

При зверненні до суду з позовом, позивач зазначав, що він разом з матір`ю проживають в м.Києві за адресою: АДРЕСА_4 .

Суду не було надано доказів що вказана квартира належить на праві власності позивачу чи його матері.

Суду не надано доказів, що між сторонами був укладений договір про надання житлово-комунальних послуг.

В той же час позивач не заперечував факту надання житлово-комунальних послуг в квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із наданим відповідачем розрахунком заборгованості, з січня 2019 року по грудень 2023 року включно, існує заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 12 971,66 грн. та заборгованість в сумі 335,03 грн., яка виникла до 01.05.2018 року (на той час перед ПАТ «Київенерго»).

Матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до відповідача із проханням здійснити перерахунок заборгованості.

Надані до позовної заяви звернення до ПАТ «Київенерго» від 16 січня 2018 року та 07.03.2019 року не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження звернення до відповідача, враховуючи що відповідач не є правонаступником ПАТ «Київенерго».

Пунктом 5 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) передбачено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю.

Пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього (ч.2 ст.13 зазначеного Закону).

Площа житла, на яку нараховується 100-процентна знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати. Якщо в складі сім`ї є особи, які мають право на знижку плати в розмірі, меншому ніж 100 процентів, спочатку обчислюється в максимально можливому розмірі 100-процентна відповідна знижка плати.) (ч.3 ст.13 вказаного Закону).

Позивач до позовної заяви надав копію посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 24.02.2020 року на ім`я ОСОБА_1 згідно з яким пред`явник цього посвідчення є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Позивач не надав доказів, що він повідомляв після 24.02.2020 року відповідача про його право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Також позивач не надав суду доказів, що до 24.02.2020 року він мав пільги у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту».

Як передбачено статтею 1 Закону, фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Так як вказані витрати здійснюються за рахунок державного та місцевого бюджетів, держава в особі кабінету міністрів України постановою від 7 квітня 2019 р. № 373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі» затвердила Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі.

Згідно з п.3-1 вказаної постанови, установлено, що пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються у грошовій безготівковій або готівковій формі до грудня 2022 р. включно; із січня 2023 р. пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються виключно у грошовій готівковій формі органами Пенсійного фонду України.

Згідно з п.3 Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, дія цього Порядку поширюється, зокрема, на осіб, які мають право на пільги згідно із Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Позивач не надав доказів, що він звертався в спосіб, визначений цим Порядком із заявою про надання пільги щодо сплати за послуги опалення.

Діюче на даний час законодавство не передбачає обов`язку виконавця послуг не здійснювати нарахування за спожиті споживачем послуги.

В той же час, згідно із статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Виконавець комунальної послуги має право, отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати комунальних послуг.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», при наданні житлово-комунальних послуг застосовуються державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування, встановлені законодавством.

Гранична норма витрат на управління житлом громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Гранична норма витрат на оплату комунальних послуг для громадян, які відповідно до законодавства мають пільги або користуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З 01 січня 2019 року передбачені законодавством пільги та субсидії на оплату житлово-комунальних послуг виплачуються споживачу в грошовій формі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що він звертався до відповідача та повідомляв про його права на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту», не звертався у спосіб, передбачений діючим законодавством на нарахування субсидій на послуги з постачання теплової енергії та йому в цьому було відмовлено. А тому позивач не надав доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав, тому суд вважає, що права позивача в цій частині на даний час не порушені.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 13 306,00 грн.

Так як під час слухання справи судом, не було встановлено порушень прав позивача відповідачем, суду не надано доказів спричинення моральних страждань позивачу, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76- 81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про визнання протизаконним нарахування боргу. Скасування боргу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду безпосередньо до суду апел яційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула