КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Горбенко Альоною Олександрівною , на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про заміну способу та розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 вересня 2022 року на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з існуючого способу та розміру - 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на тверду грошову суму - 4000 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття.

Позивач посилається на те, що неповнолітній син - ОСОБА_4 знаходиться на повному його утриманні. Він добровільно покриває всі витрати дитини, необхідні для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, що підтверджуються квитанціями (чеками), що подаються до позову. Зокрема, купує продукти харчування, одяг, оплачує послуги лікарів, розваги, дає грошові кошти щотижня дитині шляхом передачі у готівковому вигляді.

ОСОБА_1 звертає увагу, що відповідачка фактично самоусунулася від фінансового утримування дитини, проте мати і батько зобов`язані надавати матеріальне забезпечення спільним дітям в рівних частках.

Позивач вказує, що з серпня 2022 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та має дуже великий дохід, а тому відрахування з нього аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, що становить в середньому 20000-30000 гривень на місяць, значно перевищує реальні потреби дитини.

Так, заявник вказує, що звертається із заявою до суду, адже аліменти стягуються з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 - матері їхнього сина ОСОБА_4 , яка в свою чергу фінансово не допомагає дитині та не проживає з нею.

Вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_4 з частки всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на тверду грошову суму 4000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття є доцільним з огляду на вищевикладене.

Рішенням Тетіївський районний суд Київської області від 21 травня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішення, представник ОСОБА_1 - Горбенко А.О. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції зробив висновки, що не відповідають реальним обставинам справи, адже вирішуючи питання про зменшення аліментів, слід з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти уже у визначеному розмірі. Суд першої інстанції посилається на те, що позивач не має змоги виплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі. Проте апелянт вказує, що позивач не зазначав, що немає змоги виплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі, а навпаки звертає увагу суду, що у зв`язку із зміною його матеріального стану сума стягуваних аліментів в рази перевищує визначений законом розмір прожиткового мінімуму та необхідну суму коштів для нормального забезпечення життя дитини, його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Крім того, апелянт вважає, що мати і батько дитини зобов?язані надавати матеріальне забезпечення спільним дітям в рівних частках, виділяючи для цього визначену законом частину доходу.

Представник ОСОБА_1 - Горбенко А.О. наголошує, якщо в одного з батьків доходи більші, завдяки чому він виділяє на дитину більше грошей, це не значить що другий з батьків може виділяти менше. Також вказує, що матір сина, в свою чергу ніяк фінансово не допомагає дитині та з дитиною не проживає, остання також не з`явилась в судове засідання, не надала своїх заперечень проти позовної заяви, що також доводить, що остання ніяким чином не цікавиться життям спільної дитини та не бере участі в її утриманні.

Апелянт вказує, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, в ОСОБА_1 змінився його матеріальний стан, зокрема останній вступив на службу до лав ЗСУ, і почав отримувати матеріально-грошове забезпечення в розмірі близько 100 000,00 грн..

Враховуючи викладене, представник апелянта просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким зменшити з 01 грудня 2022 року розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на тверду грошову суму 4000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 , адвокат Горбенко А.О. підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачка у справі ОСОБА_3 при апеляційному розгляді справи заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та в позовній заяві, та просила залишити рішення суду без змін, обґрунтувавши свої заперечення тим, що в дійсності син як проживав із нею, так і проживає до цього часу з нею, та знаходить на її утриманні. На даний час вона разом із сином перебувають в Нідерландах на період військових дій в Україні. Там вона працює та створює відповідні умови для проживання сина. Крім того періодично приїзжають із сином до м. Києва де вона орендує житло.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача Горбенко А.О. , відповідачку у справі ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 13 вересня 2022 року у цивільній справі №940/699/22 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2022 року і до повноліття дитини, на підставі якого 13 вересня 2022 року видано виконавчий лист (а.с. 17-19).

На виконання даного виконавчого листа за заявою стягувачки ОСОБА_3 старшим державним виконавцем Старосинявського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Мигалем Ю.С. 27 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 (а.с. 20).

Відповідно постанови про зняття арешту з коштів від 21 грудня 2023 року у ВП № НОМЕР_3 (а.с. 80) та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 85) станом на 25 грудня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, в тому числі і зміну способу їх стягнення, позивач посилається на те, що він повністю матеріально утримує свого неповнолітнього сина, з серпня 2022 року перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та має дуже великий дохід, а тому відрахування з нього аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, що становить в середньому 20000-30000 гривень на місяць, значно перевищує реальні потреби дитини.

Проте суд з такими доводами позивача не погодився, зазначивши, що дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. Додані до матеріалів справи копії фіскальних чеків (а.с. 23-34) суд не прийняв в якості таких доказів, оскільки останні не підтверджують того факту, що вказані у них товари були придбані саме позивачем та саме для неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції виснував, що стороною позивача не було доведено того факту, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів у ОСОБА_1 настільки змінились обставини, визначені ст. 192 СК України (погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів), через що він не має змоги виплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі.

Звернення позивача із вказаним позовом суд розцінив як небажанням батька забезпечувати належний рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. (частина перша статті 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої, третьої статі 150, статті 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до повноліття.

Згідно з частинами першою - третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 24 травня 2023 року у справі № 372/3260/20, від 14 червня 2023 року у справі № 758/8284/21.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставою для зменшення розміру аліментів зазначав ту обставину, що у нього від моменту призначення аліментів, розмір яких він просить зменшити, відбулося значне підвищення розміру доходів, що призводить до утриманні із його доходів аліментів у великому розміру, що значно перевищує необхідні витрати на утримання дитини. Крім того зазначав, що він здійснює повне фактичне утримання дитини.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції встановивши, що з моменту видачі виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у позивача не відбулося суттєвих змін у матеріальному стані або у стані його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному розмірі, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

Крім того колегія суддів, даючи оцінку доводам викладеним в апеляційній скарзі, враховує, що згідно до положень ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки одержувачем аліментів за рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року у справі № 940/537/21 є відповідачка у вказаній справі ОСОБА_3 тому саме вона має права ініціювати питання щодо зміни способу стягнення аліментів із стягнення аліментів визначених у відповідній частці від доходів платника аліментів на тверду грошову суму.

Позивач у справі ОСОБА_1 є платником вказаних аліментів і тому відповідно до вище зазначеної норми права ( ч.3 ст. 181 СК України) не може ставити питання про зміну способу стягнення аліментів.

Крім того, колегія суддів вважає, що мотиви зміни розміру стягнення аліментів, які визначені в позовній заяві позивача не відповідають підставам зазначеним у ст. 192 СК України, які давали б суду право зменшити визначений судом розмір аліментів з позивача на утримання неповнолітньої дитини.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Горбенко Альоною Олександрівною залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв