Дата документу 12.09.2024Справа № 554/5998/24
Провадження № 2/554/4504/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

представник позивача: адвокат Александрова Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у червні 2024 року звернувся до суду з позовом до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання ним заяви до нотаріальних органів про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю 6 місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 . На момент смерті ОСОБА_2 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя матері належав на праві власності житловий будинок (4/9 часток), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відповідна частка земельної ділянки кадастровий номер :18:004:0192, яка розташована з тією ж адресою.

09.08.2008 року мати склала заповіт, посвідчений нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори 09.08.2008 року за реєстровим №1-972, згідно якого ОСОБА_2 заповіла все майно, яке буде належати їй на день смерті і на що вона по закону матиме право (крім 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці, площею 480 кв.м по АДРЕСА_2 ) своєму сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті матері відкрилася спадщина.

30.04.2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Мізік В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, йому було відмовлено, оскільки він не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк.

Вважає причини пропуску для подання заяви про прийняття спадщини поважними. Позивачем було виявлено розбіжності в його імені, зокрема в свідоцтві про народження, що потребувало додаткового часу для внесення відповідних змін.

Також позивач проживає в країні, де ведуться військові дії, тому він не мав можливості вчасно скористатися своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини.

Так, з початку війни законодавцем було запроваджено зупинення перебігу вказаного 6-місячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття. Але з 29.06.2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 року №718 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та держаної реєстрації в умовах воєнного стану». Так, п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці. Таким чином, в практичній площині до загального 6-місячного строку від смерті спадкодавця на прийняття спадщини додається ще 4 місяці, і загалом буде 10 місяців.

Крім того, ОСОБА_1 просить врахувати ту обставину, що пройшов незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Більш того, позивач вважав, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», розуміючи для себе, що строк для прийняття спадщини продовжений, інших спадкоємців немає.

Ухвалою суду від 07.06.2024 року відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та розпочати підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача зазначив, що необізнанність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 не може вважатися поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач не використав жодного із зазначених в законодавстві способів реалізації свого права, тобто без поважних причин пропустив встановлений законодавством строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.37-40).

Представник позивача надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що 10.03.2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Мізік В.В. з заявою про заведення спадкової справи, прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 . За наслідками такого звернення вказаним нотаріусом було заведено спадкову справу №7/2023 (спадковий реєстр №70374245).

На переконливу думку позивача, відповідні зміни законодавства щодо строків прийняття спадщини під час воєнного стану впливають на можливість спадкоємців реалізувати свої права, оскільки у такому випадку порушується принцип правової визначеності (а.с.44-47).

Ухвалою суду від 02.08.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Александрова Д.С. в судовому засіданні позов підтримала, просила вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача до суду повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Суд у відповідності до ст.223 ЦПК України вважає можливим розглянути у відсутність представника відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.12- зворот).

Згідно свідоцтва про народження, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлої ОСОБА_2 (а.с.12, 14).

Місцем реєстрації позивача є АДРЕСА_1 (а.с.17-зворот).

09.08.2008 року мати склала заповіт, посвідчений нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори 09.08.2008 року за реєстровим №1-972, згідно якого ОСОБА_2 заповіла все майно, яке буде належати їй на день смерті і на що вона по закону матиме право (крім 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці, площею 480 кв.м по АДРЕСА_2 ) сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Мізік В.В. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 за заявою її сина ОСОБА_1 . Інших заяв до нотаріуса не надходило.

Постановою від 30.04.2024 року приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Мізік В.В. відмовив у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК України).

Статтею 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна місцезнаходження основної частини рухомого мана.

Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Статтею 1262 ЦК України визначено у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади.

Судом встановлено та враховано, що причиною пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини позивачем сприяло те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України,відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року була прийнята Постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

З 29.06.2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану».

Так, п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Отже, позивач, звернувшись 30.04.2024 року до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Мізік В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважав, що діє у відповідності до вимог чинного законодавства, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», був впевненим, що строк для прийняття спадщини продовжений.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини, у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємця та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі ним заяви про прийняття спадщини. При цьому Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні, зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України».

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Постанові від 28 жовтня 2019 року, справа №761/42165/17-ц зазначив, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі №369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суд також звертає увагу, що заповіт ОСОБА_2 був посвідченийнотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори 09.08.2008 року за реєстровим №1-972, за яким мати позивача заповіла все майно, яке буде належати їй на день смерті і на що вона по закону матиме право (крім 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці, площею 480 кв.м по АДРЕСА_2 ) сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний заповіт не скасовано та не змінено.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Крім того, за змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі №569/15147/17; від 18 листопада 2020року у справі №523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року у справі №191/1808/19; від 28 квітня 2021 року у справі :204/2707/19; від 27 лютого 2024 року справа №688/2822/22.

Суд вважає, що застосуванню в даному випадку підлягає ст.1268 ЦК України, оскільки матеріали справи містять достатню кількість доказів постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 підтверджується місце проживання матері позивача із ним за однією адресою АДРЕСА_1 (а.с.56). Також, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, давши аналогічні покази, що вони є сусідами сім`ї Мюллер, син ОСОБА_1 жив з матір`ю, доглядав за нею до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 .

Безпідставними є посилання представника відповідача на відповідну судову практику Верховного Суду, оскільки висновки у зазначених справах і у даній справі, як і встановлені фактичні обставини, є різними, у кожній із цих справ суди виходили з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи у сукупності.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд вважає за необхідне визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини терміном в три місяці. При цьому, суд вважає, що вимоги про визначення шестимісячного строку позивачем не було доведено.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.12,16,1270,1272 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , додатковий строк тривалістю три місяці, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили, для надання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Полтавська міська рада, місцезнаходження: 36020, м.Полтава, вул.Соборності,36, .

Повний текст судового рішення складено 20.09.2024 року.

Суддя А.М.Чуванова