ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1365/24 Справа № 175/3581/18 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , начальник Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , начальник Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Скарга мотивована тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дитини. Рішення набрало законної сили та було пред`явлено до виконання. 19 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження. Оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження, усі передбачені законом виконавчі дії не вчинялися, станом на 01 липня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 318958,19 гривень. У зв`язку з чим скаржнипця вимушена була звернутися до начальника відділу зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. За результатом розгляду скарги ОСОБА_1 12 жовтня 2023 року отримала лист від Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 03 жовтня 2023 року №69379, в якому вказано про відсутність будь яких порушень та про те, що її скарга не відповідає вимогам законодавства. Посилаючись на те, що права скаржниці та права її дитини грубим чином та тривали час порушуються просила суд визнати неправомірним рішення (оформлене листом) начальника Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дзіжко Р.Ю. від 03 жовтня 2023 року №69379; зобов`язати начальника Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дзіжко Р.Ю. забезпечити безпосередній контроль за виконавчим провадженням №58956773 до повного усунення порушень законодавства та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на її користь судові витрати, пов`язані з розглядом скарги.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на рахунок відділу ДВС з червня 2019 року аліменти ОСОБА_2 сплачуються самостійно, щомісячно, але в недостатньому розмірі. Вказували, що на момент подачі скарги на дії державного виконавця від 12 вересня 2023 року у виконавчому провадженні № 58956773 винесені наступні процесуальні документи: 16 серпня 2023 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до військової частини НОМЕР_1 ; тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами від 11 липня 2023 року; тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 11 липня 2023 року; тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 11 липня 2023 року; внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 11 липня 2023 року; накладення штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів від 11 липня 2023 року; звернення стягнення на кошти на рахунках боржника від 11 липня 2023 року; звернення стягнення на майно боржника; складено протокол про адміністративне правопорушення №18 від 25 липня 2023 року. Зазначали, що стягувачу із заробітної плати боржника утримано та перераховано: 10666,56 грн від 14 жовтня 2023 року, 25531,67 грн від 03 листопада 2023 року, 10666,56 грн від 13 листопада 2023 року. Наголошували, що на момент подання скарги, права стягувача не були порушені.

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просила залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказувала, що бездіяльність державного виконавця Реутова Є.О. тривала роками та саме через бездіяльність даного виконавця станом на 01 липня 2023 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 318958,19 грн. Зазначала, що всі вчинені виконавцем виконавчі дії та винесені рішення були вчинені/винесені після спонукань на підставі її заяв та скарг, в тому числі, усних заяв, клопотань та вимог, заявлених в ході її регулярних відвідувань державного виконавця в дні прийому. Звертала увагу на те, що бездіяльність державного виконавця триває до сих пір, оскільки ним не встановлено дійсний банківський рахунок, на який боржник з серпня 2023 року офіційно отримує грошове забезпечення, не здійснено належної перевірки майнового стану боржника. Просила стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, а також витрати пов`язані з роздрукуванням/копіюванням документів та відправкою їх поштою у розмірі 194 грн, а також 750 грн за кожне судове засідання, до якого прибуде її представник.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 12 вересня 2018 року.

Вказане рішення набрало законної сили 25 березня 2019 року та 03 квітня 2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист.

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала до державної виконавчої служби заяву про примусове виконання рішення та виконавчий лист.

19 квітня 2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Реутовим Є.О. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №58956773.

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржниця наголошувала на тому, що з моменту відкриття виконавчого провадження №58956773 державний виконавець Реутов Є.О. не вчиняв та продовжує не вчиняти усі необхідні та передбачені законодавством виконавчі та інші дії, спрямовані на належне і своєчасне примусове виконання рішення, через що станом на 01 липня 2023 розмір заборгованості зі сплати аліментів склав 318958,19 грн.

З метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, своїх прав та інтересів, ОСОБА_1 12 вересня 2023 року звернулася до начальника відділу державної виконавчої служби зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій вона просила: провести перевірку законності виконавчого провадження №58956773, за результатом якої винести відповідну постанову; забезпечити безпосередній контроль за виконавчим провадженням №58956773 до повного усунення виявлених порушень, в тому числі, шляхом зобов`язання державного виконавця провести усі необхідні виконавчі та інші дії в порядку, встановленому законодавством, спрямовані на належне та своєчасне примусове виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року по справі № 175/3581/18; повідомити її про результати перевірки законності виконавчого провадження №58956773.

За результатом розгляду скарги ОСОБА_1 12 жовтня 2023 року отримала лист від Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та рішення начальника даного відділу Дзіжко Р.Ю. від 03 жовтня 2023 року №69379 винесене за результатами розгляду її скарги, оформлене листом, в якому вказано про відсутність будь яких порушень та про те, що її скарга не відповідає вимогам законодавства.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що нею доведено порушення її прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. За своєю суттю ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19)).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 12 вересня 2018 року.

19 квітня 2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Реутовим Є.О. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №58956773.

З матеріалів даної справи вбачається, що станом на 01 липня 2023 розмір заборгованості зі сплати аліментів склав 318958,19 гривень.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення частина перша 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Обов`язок державного виконавця вживати передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час відкритті виконавчого провадження) визначені права виконавця під час здійснення виконавчого провадження. Так, виконавець має право:1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що з червня 2019 року, аліменти ОСОБА_2 сплачуються самостійно, щомісячно, але в недостатньому розмірі, як підстава для задоволення апеляційної скарги відхиляються, оскільки за правилами ч.1, п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт вказує про ряд постанов, прийнятих у виконавчому провадженні, втім після його відкриття у 2019 році постанови були прийняті у 2023 році, з чого слідує, що виконавчі дії почали вчинятися після того як ОСОБА_1 зверталася до відділу зі скаргами.

Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. Зокрема, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів, здійснити заходи щодо виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника, провести опис та арешт виявленого майна (коштів) боржника (про що виноситься відповідна постанову), відповідно до статей 68 - 70 Закону здійснити дії з організації примусового виконання рішень, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок здійснення відрахувань, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів (копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі), тощо.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01 липня 2023 року, розмір заборгованості зі сплати аліментів склав 318958,19 грн. ОСОБА_1 не отримує аліментів, стягнутих з офіційних доходів боржника, при цьому, державний виконавець не встановив банківський рахунок, на який боржник офіційно отримує грошове забезпечення, не здійснено належну перевірку майнового стану боржника, в тому числі, за місцем його проживання (перебування), не здійснено належний розшук майна (коштів) боржника.

Докази того, що державний виконавець викликав боржника, направляв йому вимогу про надання інформації та її документального підтвердження, необхідної для примусового виконання рішення суду, направляв вимогу про надання пояснень за фактами невиконання рішення суду та законних вимог виконавця, іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, у матеріалах даної справи відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 12 вересня 2023 року звернулася до начальника відділу державної виконавчої служби зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в якій вона просила: Провести перевірку законності виконавчого провадження №58956773 за результатом якої винести відповідну постанову; забезпечити безпосередній контроль за виконавчим провадженням №58956773 до повного усунення виявлених порушень, в тому числі, шляхом зобов`язання державного виконавця провести усі необхідні виконавчі та інші дії в порядку, встановленому законодавством, спрямовані на належне та своєчасне примусове виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2019 року по справі № 175/3581/18; повідомити її про результати перевірки законності виконавчого провадження №58956773.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З листа Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), підписаного начальником даного відділу Дзіжко Р.Ю. від 03 жовтня 2023 року №69379, прийнятого за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , вказано про відсутність будь яких порушень та про те, що її скарга не відповідає вимогам законодавства, та зазначено про ряд дії, вчинених державним виконавцем.

Дослідивши вказаний лист (а.с.52-53) колегія погоджується із доводами скаржниці ОСОБА_1 про беззаперечні порушення, допущені під час виконання рішення про стягнення аліментів, які залишені без уваги начальником Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження врегульований, зокрема, розділом XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012року № 512/5.

Посадова особа органу державної виконавчої служби, яка здійснювала перевірку виконавчого провадження і виявила порушення вимог законодавства, зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за цим виконавчим провадженням до повного усунення виявлених порушень (п. 12 розділу XII Інструкції № 512/5).

Начальник Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Дзіжко Р.Ю., розглянувши скаргу, не виніс рішення, оформлене постановою.

У даній справі встановлено факт порушення прав заявника та доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість скарги він правомірно поклав судові витрати, пов`язані з розглядом скарги саме на Слобожанський ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09 червня 2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15 квітня 2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах учасники процесу несуть певні витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи.

А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України).

У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України).

Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у даній справі представляє адвокат Гагарський А.П., який діє на підставі договору про надання правової допомоги №1 від 12 жовтня 2023 року. Згідно умов вказаного договору розмір гонорару є фіксованим та становить 2000 грн, та 750 грн за кожне судове засідання, до участі якого прибув адвокат.

25 грудня 2023 року ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила стягнути на її користь судові витрати які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн, а також витрати пов`язані з роздрукуванням / копіюванням документів та направленням їх поштою у розмірі 194 грн, та 750 грн за кожне судове засідання, до якого прибуде її представник.

До відзиву додано докази понесених витрат, пов`язаних з роздрукуванням/копіюванням документів та направленням їх поштою у розмірі 194 грн; додаткову угоду № 3 від 11 грудня 2023 року до договору про надання правової допомоги №1 від 12 жовтня 2023 року ; акт наданих послуг № 2 від 15 грудня 2023 року; квитанцію до прибутково касового ордера .3 1 від 11 грудня 2023 року на суму 2 000 грн; додаткову угоду № 4 від 11 грудня 2023 року до договору про надання правової допомоги №1 від 12 жовтня 2023 року (а.с.133-134,135,136,137138,139,140,141,142).

Оскільки апеляційна скарга Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишена без задоволення, а ОСОБА_1 надано відповідні належні та допустимі докази понесення судових витрат з врахуванням фактично виконаної адвокатом Вальовської Т.І. роботи (консультація з приводу судової справи з вивченням документів, підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу 2000 грн, участь у судовому засіданні 23 січня 2024 року 750 грн), колегія суддів вважає за можливе стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 2 944 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 2 944 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров