Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"16" вересня 2024 р. Справа № 608/439/24
Номер провадження2/608/288/2024
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Яковець Н. В.
з участю секретаря Олійник О.С.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні пі д час відеоконференції в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання та збереження квартири, яка є спільною власністю,-
Позивач ОСОБА_4 звернулася до Чортківського районного суду Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання та збереження квартири, яка є спільною власністю. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що за час подружнього життя сторони по справі набули квартиру АДРЕСА_1 . Дана квартира є об`єктом спільної часткової власності сторін, де кожному належить на праві власності по частини нерухомого майна. 11 червня 2022 р. дана квартира зазнала значних пошкоджень внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією російської федерації. Внаслідок ракетного обстрілу пошкоджено стіни багатоквартирного будинку тріщина, пошкоджена склом стіна, пошкоджена стеля, пошкоджено 5 вікон повністю, деформована балконна конструкція і повністю вибито склопакети, деформовані вхідні двері, балконні двері і міжкімнатні в кількості п`яти дверей про що складено відповідний акт. Крім того, пошкоджено фасади меблів від скла та ударів у двох кімнатах і коридорі, пошкоджено ламінат, міжкімнатні двері вирвані і розійшлись дверні коробки, розсипалось скло у душовій кабіні. Для збереження квартири позивачка була змушена витратити 339226,85 грн, що підтверджується відповідними документами. Відповідач не проводив жодної оплати по утриманню квартири, між сторонами відсутня будь яка домовленість чи згода щодо відшкодування витрат. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Таким чином, відповідач як співвласник квартири, яка була пошкоджена, зобов`язаний відшкодувати половину коштів, що були витрачені на утримання та збереження спільного нерухомого майна, що складає 169613,43 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь.
Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
29 березня 2024 р. відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позов, вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими з таких підстав. 21 червня 2023 р. постановою Верховного суду рішення Чортківського райсуду від 07.07.2022 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 23.01.2023 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання квартири за адресою АДРЕСА_2 спільним сумісним майном подружжя та її поділ скасовано. Визнано квартиру загальною площею 62,4 кв.м. спільним сумісним майном подружжя та здійснено її поділ. Незважаючи на факт визнання права власності на квартири позивачка не надавала допуску ОСОБА_3 до його майна. Він змушений був звернутися у серпні місяці 2023 р. до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Отримавши фактичний доступ до квартири у січні 2024 р., він добросовісно подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. Таким чином, ОСОБА_4 починаючи з липня 2021 по січень 2024 р. не визнавала право власності на частку в квартирі за ним, чинила перешкоди у користуванні майном та не пускала до квартири. Відповідно до ст.358 ЦК України дії співвласників щодо управління, утримання, збереження спільного майна повинні бути взаємно узгодженими, як наслідок вчинення одним із співвласників будь-яких дій щодо нерухомого майна без згоди іншого співвласника свідчитиме насамперед про порушення прав іншого співвласника, оскільки відсутнє волевиявлення останнього щодо вчинення певних дій одним із співвласників. А тому, всі витрати, понесені позивачем на ремонт спільного майна, здійснені ним з власної ініціативи, відшкодуванню не підлягають. Сам факт надання фіскальних чеків на придбання товару, що стосується в цілому здійснення ремонтних робіт, не є належним обґрунтуванням понесених витрат, і не є достатнім для висновку про доведеність того, що зазначені у чеках та накладних витрати понесені позивачкою на утримання вказаної квартири. Також, позивачка отримала матеріальну допомогу як з бюджету Чортківської міської територіальної громади (8950 грн) та з Благодійного фонду «Посмішка ЮА». Вважає, що позивачем не надано суду належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
В судовому засіданні представник позивача подану позовну заяву підтримав частково, просив позов задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Зменшивши суму витрат на 160389,42 гривень.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Вислухавши сторін та дослідивши і всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положення ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що з акту обстеження житла, зруйнованого (пошкодженого) внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації №113-В від 16.06.2022 складеного комісією виконавчого комітету Чортківської міської ради вбачається, що внаслідок ракетного обстрілу пошкоджено стіни багатоквартирного будинку тріщина, пошкоджена склом стіна і пошкоджена стеля, пошкоджено 5 вікон повністю, деформована балкона конструкція і повністю вибито склопакети, деформовані вхідні двері, балконні двері і міжкімнатні в кількості п`яти дверей, пошкоджено фасади меблів від скла та ударів у двох кімнатах і коридорі, пошкоджено ламінат, міжкімнатні двері вирвані і розійшлись дверні коробки, розсипалось скло в душовій кабіні.
Згідно довідки №10/130-НС/В від 08.07.2022 виданої заступником Чортківського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_4 , жителька АДРЕСА_2 визнана особою постраждалою внаслідок надзвичайної ситуації на підставі акта обстеження житла, зруйнованого (пошкодженого) внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації №113-В від 16.06.2022.
Постановою Верховного суду від 21.06.2023 року по справі №608/1562/21 визнано квартиру загальною площею 62,4 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_2 спільним сумісним майном подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 13.07.2023 право власності на частину квартири по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Таким чином, сторони в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.
Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості.
Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четвертастатті 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.
Враховуючи позовні вимоги, пояснення відповідача, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на збереження квартири підлягають стягненню.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволення зменшених позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 354, 355 ЦПК України
Зменшені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання та збереження квартири, яка є спільною власністю задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 кошти на утримання та збереження квартири АДРЕСА_1 у розмірі 160389 (сто шістдесят тисяч триста вісімдесят дев`ять) гривень 42 копійки.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2024 року.

Суддя:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Рішення набрало законної сили "_____"________________202___р.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи №608/2279/24.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано "_____"________________202___р.

Секретар: