Справа № 161/152/24
Провадження № 2-п/161/37/24
У Х В А Л А

04 березня 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., вивчивши клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору при подачі заяви про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі № 161/152/24 із ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради було стягнуто надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 3697 грн. 03 коп. та судовий збір в сумі 2684 грн.

29.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вищевказаного судового рішення.

До зазначеної заяви ОСОБА_1 також долучила клопотання про відстрочення сплати судового збору на обгрунтування якого остання зазначила, що її матеріальне становище позбавляє її можливості сплатити судовий збір у розмірі 1514 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення. Зокрема, на її одноособовому вихованні перебуває двоє неповнолітніх дітей, а будь-які доходи у неї на даний час відсутні. Враховуючи наведене, просить суд відстрочити їй сплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення, розмір якого становить 605,60 грн. до постановлення судового рішення у справі.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суддя приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 136 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані с удом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (ч. 1 Закону).

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 Закону).

Отже, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком.

З аналізу ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

До такого правового висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 14.01.2021 року по справі № 0940/2276/18.

На обгрунтування підстав для звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 покликається на наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», а також на їх підтвердження долучає до заяви відомості з Пенсійного Фонду України.

Однак, вищевказана інформація стосується періоду з 2003 по 2019 роки.

Таким чином, заявницею (відповідачкою) не було надано жодних доказів, що її майнове становище у 2023-2024 року було таким, яке позбавляє її можливості сплатити судовий збір при зверненні до суду із вимогами про скасування заочного рішення.

Поряд з цим, заявниця помилково вважає, що за подання заяви про скасування заочного рішення судовий збір встановлений у розмірі 1514 грн., оскільки такий згідно пп. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» для фізичних осіб встановлений на рівні 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та становить 605,60 грн.

Матеріали заяви ОСОБА_1 також не містять жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, які унеможливлюють сплату останньою судового збору у вищевказаному розмірі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відмова у звільненні від сплати судового збору, відстрочці або розстрочці його сплати не порушує положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В зв`язку з цим суд вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 76-81, 136, 353 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суддя, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору при подачі заяви про перегляд заочного рішення в цивільній справі за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений березня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська