Справа №345/272/24
Провадження № 2/345/279/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Мигович О.М.,

з участю секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 2002 року перебував у шлюбі із ОСОБА_3 . Спільне життя у них не склалося і шлюб було розірвано. Від цього шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 27.01.2011 року з позивача стягнуто аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу до їх повноліття. На даний час дочка ОСОБА_4 повнолітня, але навчається. Згідно рішення Калуського міськрайонного суду 26.12.2022 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн. щомісячно, на час навчання до 28.06.2025 року, але не більше як до досягнення нею 23-х років. Відповідно до Постанови від 15.02.2023 року нарахування та стягнення на другу дитину, сина ОСОБА_5 , проводять у розмірі частина усіх видів заробітку.

З 2013 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . 16.07.2020 року шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно Судового наказу від 29.05.2023 року виданого Калуським міськрайонним судом, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 стягнено аліменти у розмірі частина всіх видів заробітку, щомісячно до його повноліття.

На даний час у позивача змінився матеріальний і сімейний стан. Він мобілізований на службу в ЗСУ. З його заробітної плати стягають на утримання дітей більше 50% заробітної плати, що становить більше, як 1/3 частина на двох дітей. Згідно судової практики на двох дітей він повинен сплачувати тільки 1/3 частину заробітку. Оскільки, дане питання вирішити добровільно позивач не може, тому, змушений звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 з частини на 1/6 частину та зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 з частини на 1/6 частину від заробітку.

19.01.2024 представник позивача ОСОБА_7 подала заяву про уточнення позовних вимог, якою позовну вимогу про зменшення розміру аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 просила залишити без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно ч.6 ст.19 ЦПК України, справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства), є малозначними справами.

Відповідно до ч.1ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 18.01.2024 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем подано до суду відзив не подано.

Ухвалою суду від 19.01.2024 позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, з 2002 року позивач перебував у шлюбних відносинах із ОСОБА_3 . Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9). Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 27.01.2011 року з позивача стягнуто аліменти у розмірі частини від усіх видів доходу до повноліття дітей (а.с.5).

Відповідно до Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.02.2023 року нарахування та стягнення на другу дитину, сина ОСОБА_5 , проводять у розмірі частина усіх видів заробітку (а.с.6).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 народився ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3 у графі батько зазначений ОСОБА_8 , у графі мати - ОСОБА_2 (а.с.10). Згідно Судового наказу від 29.05.2023 року виданого Калуським міськрайонним судом, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 стягнено аліменти у розмірі частина всіх видів заробітку, щомісячно до його повноліття (а.с.7).

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

В силу частини 3 статті 181, частини 1 статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне роз`яснення міститься у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року.

Тобто, закон надає право платнику аліментів звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров`я.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

У статті 192 СК України тільки вказано на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно до статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, пов`язаних з обов`язком батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Наведений висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 682/3112/18 від 04 березня 2020 року.

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан, як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Підставою звернення позивача до суду стала зміна його сімейного стану, а також матеріального стану через неотримання доходів у розмірі, який би дозволяв сплачувати аліменти, встановлені судовими рішеннями, а саме він мобілізований на службу в ЗСУ. З його заробітної плати стягають на утримання дітей більше 50% заробітної плати, що становить більше, як 1/3 частина на двох дітей. Згідно судової практики на двох дітей він повинен сплачувати тільки 1/3 частину заробітку.

На підтвердження зміни сімейного стану позивачем не надано суду жодних доказів.

Позивач посилається на зміну матеріального стану в сторону погіршення. Однак, суд враховує, що позивач є фізично здоровий, працює на посаді такелажника евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 (а.с.13).

Доводи позивача, що з його заробітної плати стягають на утримання дітей більше 50% заробітної плати, що становить більше, як 1/3 частина на двох дітей, а згідно судової практики на двох дітей він повинен сплачувати тільки 1/3 частину заробітку, не заслуговують на увагу. Відповідно до ч. 5 ст. 182 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

На даний час дочка ОСОБА_4 повнолітня, але навчається. Згідно рішення Калуського міськрайонного суду 26.12.2022 року з позивача стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн. щомісячно, на час навчання до 28.06.2025 року, але не більше як до досягнення нею 23-х років.

Також суд враховує, що стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 припиниться 10.03.2024 року у зв`язку із досягненням повноліття.

Крім того позивачем, як доказ його матеріального становища, не долучені документи про заробітну плату, що унеможливлює для суду встановити його матеріальне становище на даний час. Тому наведені обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Такого висновку дійшов також Верховний Суд у справі № 138/594/17-ц від 06 червня 2018 року.

А тому, враховуючи вищеописані обставини, які встановив суд, відсутні підстави вважати, що позивач не має можливості сплачувати аліменти у розмірі зазначені у судових рішеннях.

Суд вважає, що позивач як батько зобов`язаний та має можливість виконувати свій обов`язок по утриманню дітей у визначеному судом розмірах, що не спростовано поданими доказами.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведені обставини, які б свідчили про суттєву зміну його матеріального стану, або що існують інші поважні причини, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 181, 182, 192, 273 СК України, ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII та керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: