Справа № 461/6885/22 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/2974/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

19.12.2022 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог від 04.07.2023 року просило стягнути з відповідачки борг за послуги за спожиту теплову енергію в сумі 22 510,66 грн та судовий збір.

Позов позивач обґрунтовував тим, що 01.12.2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Згідно умов зазначеного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язувалося постачати теплову енергію в гарячій воді до нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Відповідачка в свою чергу зобов`язувалася отримувати та сплачувати за встановленими тарифами на умовах і в терміни, передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі надані позивачем послуги з теплопостачання. Однак, ОСОБА_1 договірні зобов`язання по сплаті вартості теплової енергії не виконувала, внаслідок чого у відповідача виник борг, який за період з 01.03.2022 року по 31.10.2022 року становить 22 510,66 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Львівського міського комунального підприємства» Львівтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.03.2022 року по 31.10.22 року в сумі 22 510,66 грн та судовий збір 2481 грн, а всього 24 991 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто одну ) грн 66 коп.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з наявності укладеного між сторонами спору публічного договору приєднання від 01.12.2021 року, на виконання умов якого споживачем вносилася оплата за послуги з теплопостачання. Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що в долучених позивачем до матеріалів справи рахунках для сплати вартості послуг з постачання теплової енергії та гарячої води платником наданих послуг зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , яка сплачувала вартість комунальних послуг, наданих ЛМКП «Львівтеплоенерго» на виконання умов договору №1536/Ш про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01 квітня 2013 року. При цьому, вважає необгрунтованим висновок суду першої інстанції про припинення дії договору №1536/Ш про постачання теплової енергії від 01 квітня 2013 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази розірвання договору чи вчинення нею дій, спрямованих на припинення зазначеної угоди.

Суд не врахував, що в жовтні 2022 року позивач звертався до Господарського суду Львівської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї заборгованості в порядку наказного провадження, виходячи з виникнення правовідносин між суб`єктами господарювання - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ЛМКП «Львівтеплоенерго», що підтверджує належність даного спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

08.11.2023 від представника ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Негрі Г.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначено що відповідачка є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 як фізична особа, а відтак є споживачем теплової енергії, та відповідно до умов публічного договору приєднання від 01.12.2021 року зобов`язана сплачувати вартість наданих їй послуг. При цьому, на виконання умов публічного договору приєднання від 01.12.2021 року ОСОБА_1 сплачувала вартість спожитих нею комунальних послуг, що підтверджується виписками з банківських рахунків за грудень 2021 року, січень-лютий 2022 року, долучених до матеріалів справи, що свідчить про її згоду з умовами такого договору шляхом їх виконання. Крім того, сам факт споживання послуг, відсутність відмови від таких послуг є їх прийняттям. Враховуючи, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 як фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю, правовідносини, які виникли між сторонами спору є цивільно-правовими та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Просила скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Отже, законом визначено, що особи, які володіють житловими чи нежитловими приміщеннями у багатоквартирних житлових будинках, є споживачами житлово- комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води.

30.10.2021 року на сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» розміщено текст договору про надання комунальних послуг, який є публічним договором приєднання, та повідомлено, що з усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку і станом на 01.12.2021 року не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважатимуть укладені публічні договори приєднання за формою, встановленою Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830 з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 № 1022.

Згідно п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 (перший поверх), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 23.10.2012 року.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією, суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії, зокрема до будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

01.04.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» укладено договір № 1536/Ш про постачання теплової енергії в гарячій воді, згідно умов якого теплопостачальна організація взяла не себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язувався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, розмір заборгованості за послуги з теплопостачання, яка виникла за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.03.2022 року по 31.10.22 року становить 22 510,66 грн.

Задовольняючи позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 боргу за послуги з теплопостачання, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 01.12.2021 року відповідачкою як власницею нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 не було прийнято жодного рішення про вибір моделі договірних відносин з теплопостачальним підприємством ЛМКП «Львівтеплоенерго», не укладено відповідних договорів. Таким чином, з нею, як споживачем комунальних послуг, вважається укладеним індивідуальний публічний договір приєднання за формою, встановленою Правилами, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830 з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 № 1022.При цьому, ОСОБА_1 було проведено оплату за спожиті послуги за грудень 2021, січень-лютий 2022 року, що підтверджується виписками з банківських рахунків, долученими до матеріалів справи.Теплопостачальні послуги надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» до нежитлового приміщення відповідачки по даний час, таке не відключено від мереж теплопостачальної організації.Враховуючи те, що ОСОБА_1 користувалась послугами з постачання теплової енергії в опалювальний період 2021-2022 років, з 01 грудня 2021 року між нею та ЛМКП «Львівтеплоенерго» виникли договірні відносини, врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, укладеним на підставі частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».Також суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №1536 від 01.04.2013 року, який був укладений між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем. Однак, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами даного спору виникли нові правовідносини з надання комунальної послуги з постачання теплової енергії як споживачу - фізичній особі, що володіє нежитловим приміщенням у багатоквартирному будинку, а договір постачання теплової енергії в гарячій воді споживачу фізичні особі-підприємцю припинив свою дію. Враховуючи, що надані ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги спрямовані на задоволення потреби ОСОБА_1 як фізичної особи у забезпеченні опаленням та водопостачанням гарячої води, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, яка передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ст. 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Як убачається з матеріалів справи, 01.04.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ЛМКП «Львівтеплоенерго» було укладено договір № 1536/Ш про постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження обставин, які б свідчили про припинення договору № 1536/Ш від 01.04.2013 року шляхом відмови від виконання сторонами умов договору чи його розірвання.

Враховуючи, що даний спір виник з приводу умов та порядку оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором № 1536/Ш від 01.04.2013 року, укладеним між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ФОП ОСОБА_1 , предметом якого є постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зобов`язання, за яким не припинилися, колегія суддів приходить до висновку про належність справи за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 до юрисдикції господарського суду.

Крім того, колегія суддів враховує, що 20.10.2022 року Господарським судом Львівської області у справі № 914/2583/22 за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» було видано судовий наказ про стягнення з ФОП ОСОБА_1 в користь заявника 13 500,93 грн боргу за послуги з теплопостачання до нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.11.2022 року судовий наказ, виданий Господарським судом Львівської області 20.10.2022 року у справі № 914/2583/22 скасовано та роз`яснено ЛМКП «Львівтеплоенерго» про право на звернення до Господарського суду Львівської області з заявленими позовними вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, чим підтвердив належність даного спору до юрисдикція господарського суду.

З огляду на наведене, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, тому спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК).

З наведених мотивів, оскаржуване рішення суду слід скасувати, провадження у справі - закрити.

Згідно ч.4 ст.377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі з підстав пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Враховуючи наведе, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити позивачу про його право на подачу заяви про передачу справи до Господарського суду Львівської області, як суду першої інстанції.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 19 квітня 2024 року.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 вересня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

Роз`яснити позивачу про його право на звернення до апеляційного суду із заявою про передачу справи до Господарського суду Львівської області, як суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра