Провадження № 2/202/262/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

06 вересня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання - Карасьової Г.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника Дніпровської міської ради - Чудновського А.О.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності частки квартири в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що 28 травня 2020 року рідна тітка Позивача - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 склала заповіт за змістом якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе своє майно, де б воно на знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, на що вона за законом матиме право на день своєї смерті вона заповіла саме їй.

Зміст такого заповіту, передусім, був зумовлений тим, що Позивач все життя спілкувалась з ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_6 , довготривалий час здійснювала догляд за ними, піклувалася про них, допомагала по господарству, придбавала та приносила ліки і продукти харчування, займалася їхнім лікуванням та забезпечувала їх усім необхідним для життя. Після смерті ОСОБА_5 її чоловік ОСОБА_6 до самої своєї смерті фактично перебував під доглядом та піклуванням Позивача, а інші його родичі навіть жодного разу його не провідували.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла в результаті хвороби та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_3 , в результаті хвороби помер чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 .

Будь-яких інших спадкоємців першої черги після смерті тітки і її чоловіка не залишилося.

26 листопада 2020 року Позивач звернулася до Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

На наслідком поданої заяви Шостою Дніпровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 644/2020.

Втім, постановою державного нотаріуса Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвої А.В. від 12 травня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Вказане рішення було обґрунтовано тим, що державний нотаріус не зміг встановити склад спадкового майна, оскільки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян був встановлений актовий запис про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який було укладено 23 березня 1968 року.

Незважаючи на те, що у спадковій справі наявна заява від ОСОБА_6 про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно, а саме квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_5 , як така, що придбана нею за особисті кошти, жодного документу на підтвердження факту належності вказаної квартири спадкодавцю на праві особистої приватної власності нотаріусу надано не було.

При цьому, спадкоємцем ОСОБА_6 - є його рідна сестра ОСОБА_3 , яка теж претендує на частину спадкового майна.

З огляду на вказані обставини Позивач вимушена звертатися до суду із даною позовною заявою, та просила визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2023 р. було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

31.07.2023 року представником відповідача - ОСОБА_3 - адвокатом Коганом Р.В. було подано відзив на позовну заяву. Згідно відзиву зазначено, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , не є особистою приватною власністю ОСОБА_5 , а придбана в шлюбі з ОСОБА_6 , спадкоємцем якого і є ОСОБА_3 . Оскільки придбане майно у шлюбі відповідно до чинного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя, то Позивач не має права претендувати на всю квартиру, а може отримати у спадок лише її частину. Нотаріальна відмова ОСОБА_6 від своєї частки у квартирі не відповідає вимогам законодавства, та зроблена не ним особисто, а іншою особою.

Також представником було подано до суду зустрічну позовну заяву, згідно якої Відповідач, з підстав зазначених, зокрема, у відзиві на позов, з урахуванням змін від 25.03.2024 р. просив встановити факт родинних відносин, як рідних брата та сестру, між ОСОБА_3 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 ; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її брата, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12.10.2023 року представником відповідача Дніпровської міської ради - Чудновським А.О. було подано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено про відсутність порушень прав позивача з боку Дніпровської міської ради, а тому, з урахуванням вказаного та норм чинного законодавства представник просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності частки квартири в порядку спадкування за законом, прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2023 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шклярук Д.С. в судовому засіданні пояснив, що відповідно до заповіту від 28.05.2020 року ОСОБА_5 залишила все своє майно Позивачу. Під час складання заповіту чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6 написав нотаріальну заяву, згідно якої не заперечував проти залишення спірної квартири позивачу, вказавши що дана квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_5 .. Разом з тим, на теперішній час Відповідач також заявляє права на частку спірної квартири, що призвело до відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивач в судовому засіданні зазначила, що постійно піклувалась та доглядала за ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_6 .. В них була домовленість про залишення квартири АДРЕСА_1 їй у спадок, про що було складено заповіт та відповідні заяви ОСОБА_6 .. Після смерті ОСОБА_5 , родичі останньої не виявили бажання доглядати за ОСОБА_6 , та позивач сама продовжила піклування за ним. Однак, після смерті останнього, відповідач заявила про права на частку у спірній квартирі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Коган Р.В. в судовому засіданні зазначив, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Нотаріальна заява, зроблена ОСОБА_6 не передбачена законом, а тому не може бути прийнята до уваги. Крім того, заява у нотаріуса підписана не самим ОСОБА_6 , а іншою особою. Таким чином частка квартири, що належала ОСОБА_6 після його смерті повинна перейти до його сестри - ОСОБА_3 ..

Представник відповідача Дніпровської міської ради - Чудновський А.О. в судовому засіданні зазначив, що оскільки квартира придбана у шлюбі, вона є спільною сумісною власністю. Разом з тим, жодних прав сторін Дніпровська міська рада не порушувала, а тому зазначення її як відповідача по справі є безпідставним.

Представник третьої особи - Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області Гайворонська Т. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 4868 від 08 липня 2022 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі довідки ЖБК-126 «Метизник» від 01 вересня 1993 року, про що видане реєстраційне посвідчення.

Спірна квартира АДРЕСА_1 має загальної площі - 43,4 кв.м., житлової - 26,4 кв.м., допоміжної - 13,9 кв.м., літніх, необпалювальних приміщень - 3,1 кв.м. та складається з коридору (4,7 кв.м.), вбиральні (0,9 кв.м.), ванної (2,0 кв.м.), кухні (5,8 кв.м.), житлової кімнати (11,7 кв.м.), вбудованої шафи (0,5 кв.м.), житлової кімнати (14,7 кв.м.). Також квартира має балкон (3,1 кв.м.).

Вказані відомості підтверджуються копією реєстраційного посвідчення від 03.11.1993 року, довідкою ОК ЖБК № 126 «Метизник», технічним паспортом від 18.01.2022 року.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 28 травня 2020 року за змістом якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе своє майно, де б воно на знаходилося та з чого б воно не складалося та все те, на що вона за законом матиме право на день своєї смерті вона заповіла ОСОБА_1 . Заповіт було посвідчено 28 травня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Брундій А.О. за реєстровим № 143.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла в результаті хвороби та після її смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 17 червня 2020 року склав та видав на адресу нотаріальної контори заяву у якій, вже після відкриття спадщини після смерті його дружини, повідомив нотаріуса, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно, а саме квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю його дружини ОСОБА_5 як така, що придбана нею за особисті кошти.

Означена заява 17 червня 2020 року була посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. за реєстровим № 755.

Окрім того, 17 червня 2020 року ОСОБА_6 склав та видав іншу заяву у якій зауважив, що йому відомо про зміст заповіту, що був складений його дружиною ОСОБА_5 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким вона усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, та все те, на що за законом вона матиме право на день її смерті, заповіла ОСОБА_1 . Також, у цій заяві ОСОБА_6 вказав, що зміст ст. 1241 ЦК України відповідно до якої він має право на обов`язкову частку у спадщині йому нотаріусом було роз`яснено та він усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею від отримання обов`язкової частки у спадщині після смерті його дружини, ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , він відмовляється.

Ця заява 17 червня 2020 року була посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. за реєстровим № 756.

01 вересня 2021 року, в результаті хвороби ОСОБА_6 помер.

26.11.2020 року Позивач звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 .

Державний нотаріус Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєва А.В., зважуючи на відомості інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 12 травня 2023 року № 72440418, зокрема й на те, що в Шостій Дніпровській державній нотаріальній конторі за заявою спадкоємця було відкрито спадкову справу № 94/2022 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , а також зважуючи на подану ОСОБА_3 заяву про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, у сторін виник спір стосовно спадкового майна та його правового статусу.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Таким чином, ОСОБА_5 , уклавши заповіт на користь позивача реалізувала своє право на розпорядженням своїм власним майном, яке наявне на день її смерті.

Квартира АДРЕСА_1 , яка є предметом спору належала померлій з 03.11.1993 р. після сплати нею внесків в ОК «ЖБК №126 «Метизник».

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 23.03.1968 р., що відображено у Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7, наявного в матеріалах спадкової справи № 644/2022.

Таким чином, право власності на спірну квартиру було зареєстровано ОСОБА_5 в період шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом з тим, згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд враховує, що відповідно до положень ст. 9 СК України подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно з ст. 14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Таким чином, суд з урахуванням добровільної нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 , вважає, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю померлої ОСОБА_5 , та є об`єктом спадкування за заповітом.

Посилання представника Відповідача ОСОБА_3 на те, що нотаріальна заява підписана іншою особою а не ОСОБА_6 є безпідставною з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5-6 Глави 9 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Згідно заяви ОСОБА_6 від 17.06.2020 р. приватним нотаріусом Швецовою Н.В. зазначені обставини підписання заяви іншою особою - ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_6 : «хвороба, вади зору заявника». Також зазначено про засвідчення заяви за місцем мешкання ОСОБА_6 .

Отже, жодних порушень під час складання заяв ОСОБА_6 від 17.06.2020 року судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що відповідно до положень ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець) спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

За загальним правилом закріпленим у ст. 1276 ЦК України спадкова трансмісія не поширюється на право прийняття обов`язкової частки у спадщині.

Згідно правового висновку зробленого Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 483/597/16-ц спадкоємець може відмовитись від отримання свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку, подавши до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву.

Верховний Суд у цьому рішенні зауважив, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, якщо спадкоємець, який має право на обов`язкову частку у спадщині, не прийме спадкове майно у встановлений законом строк (протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця або дня з якого він оголошується померлим) чи відмовиться від спадщини, майно успадковується спадкоємцями за заповітом.

Враховуючи, що ОСОБА_6 17.06.2020 року зроблено відповідну заяву про відмову від обов`язкової частки після смерті ОСОБА_5 , суд вважає, що ОСОБА_1 має право за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вказане, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності частки квартири в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягають.

При цьому суд не встановлює окремо факт родинних відносин між померлим ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , оскільки встановлення даного факту не має юридичних наслідків в даній цивільній справі.

Суд звертає увагу, що територіальною громадою міста в особі Дніпровської міської ради права позивача не порушені, а отже, відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 7430 грн. підлягають стягненню саме з ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності частки квартири в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7430 грн..

Повне рішення складено 16 вересня 2024 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський