Справа № 473/2157/24
РІШЕННЯ

іменем України

"19" вересня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., позивача ОСОБА_1 , представниці відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні,

ВСТАНОВИВ

у квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні у розмірі 32628,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, 31 січня 2024 року був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України. Проте при його звільненні відповідач, у порушення вимог трудового законодавства, не провів з ним повного розрахунку. Решту нарахованих йому коштів відповідач сплатив 07 лютого 2024 року 11534,20 грн, 07 березня 2024 року 868,52 грн, 13 березня 2024 року 2605,54 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію середнього заробітку в розмірі 32628,00 грн.

Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

13 травня 2024 року представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. При цьому, зазначав, що з позивачем був проведений повний розрахунок, виплачені всі належні йому на день звільнення суми. В подальшому, позивачу були нараховані та виплачені кошти, відповідно до умов Колективного договору на 2016-2020 роки, а саме винагороду за загальні роботи Товариства у 2023 році, а також відповідно до умов Колективного договору на 2024-2028 роки - премія за показниками виробничо-господарської діяльності попереднього періоду.

21 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, у якій він вказував на те, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

27 травня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача наполягав на необхідності відмовити в задоволенні позову з підстав, вказаних у відзиві на позов.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представниця відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 01 вересня 1988 року перебував у трудових відносинах з АТ «Миколаївобленерго». Згідно наказу № 114 к від 30 січня 2024 року позивача ОСОБА_1 звільнено 31 січня 2024 року на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно розрахункового листка АТ «Миколаївобленерго» за січень 2024 року позивачу нараховані оклад, компенсація основної щорічної відпустки, надбавка за виконання особливо важливої роботи, винагорода за загальні результати роботи за рік - 11 534,20 грн. Згідно розрахункового листка АТ «Миколаївобленерго» за лютий 2024 року позивачу нарахована премія 4 315,60 (без утримання обов`язкових платежів, зборів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено з пояснень учасників справи відповідач здійснив виплату позивачу 07 лютого 2024 року 11534,20 грн, 07 березня 2024 року 868,52 грн, 13 березня 2024 року 2605,54 грн.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116 КЗпП) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною першою ст. 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування ч.1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як зазначалося вище, позивачу, згідно наказу від 31 січня 2024 року за № 09з «Про виплату винагороди працівникам Товариства» нарахована винагорода за загальні результати роботи Товариства у 2023 році (11 534,20 грн). Проте, в порушення вищевказаних вимог виплата обумовлених коштів була проведена лише 07 лютого 2024 року. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача щодо правомірності виплати обумовлених коштів у строки, встановлені Колективним договором (не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за якій здійснюється виплата), оскільки спростовуються положеннями ст. 116 КЗпП України.

Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до довідки про доходи АТ «Миколаївобленерго» від 10 травня 2024 року середньоденна заробітна плата позивача складає 1239,65 грн.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7 437,90 грн (1239,65 х 6).

Суд визначає зазначену суму без утримання податку, інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки нарахування та виплата інших коштів (премія), здійснена на підставі наказу АТ «Миколаївобленерго» за № 105з «Про встановлення доплати та про донарахування премії працівникам Вознесенського РЕМ» від 29 лютого 2024 року, тобто після звільнення позивача.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача (згідно розміру задоволених позовних вимог) підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 279,00 грн. Проте не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, оскільки останнім не надано належних доказів на підтвердження зазначеного, відповідно до ст. 137 ЦПК України. При цьому, квитанція про сплату коштів, розрахунок вказаних витрат видані юридичною консультацією, якої не існує.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», місце знаходження юридичної особи: місто Миколаїв, вулиця Громадянська, будинок, 40, ідентифікаційний код юридичної особи: 23399393, на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7 437 (сім тисяч чотириста тридцять сім) грн 90 коп. (без утримання обов`язкових платежів, зборів).

Стягнути з Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», місце знаходження юридичної особи: місто Миколаїв, вулиця Громадянська, будинок, 40, ідентифікаційний код юридичної особи: 23399393, на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , судові витрати в розмірі 279 (двісті сімдесят дев`ять) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2024 року.

Суддя Л.В.Лузан