Номер провадження: 22-ц/813/2157/24
Справа № 497/1523/22
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення понесених нею витрат на утримання, лікування, догляд і поховання,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив визнати за ним, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування, після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріусом відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане вище домоволодіння, за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на нього, зокрема, договору дарування від 18 лютого 1998 року, за яким цей будинок спадкодавцю подарувала його мати - ОСОБА_4 , який має бути в сестри спадкодавця - ОСОБА_2 , яка зверталася до суду з позовом про визнання заповіту дійсним.

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені витрати за утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3 , у розмірі 32 952,51 грн, а також судові витрати в розмірі 1073,60 грн по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 11 000 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані такими обставинами.

Спадкодавець ОСОБА_3 , є батьком ОСОБА_1 та її рідним братом, за яким вона доглядала, і несла усі витрати та мала успадкувати домоволодіння спадкодавця за заповітом, але заповіт не був складений належним чином, і у судовому порядку своє право на спадщину вона не змогла довести. Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що вона має встановити померлому брату ОСОБА_3 пам`ятник, оскільки ОСОБА_1 ніколи не переймався батьком, не спілкувався з ним впродовж життя останнього, усі стосунки між ними були обмежені виплатою ОСОБА_3 аліментів, при цьому ОСОБА_1 ніколи не мешкав з батьком, і навіть ніколи його не відвідував.

У серпні 2019 року спадкодавець ОСОБА_3 захворів та опинився в лікарні. Він був у дуже тяжкому стані, потребував догляду, який здійснювала ОСОБА_2 , і знаходилася з братом під час його лікування у медичному закладі, купувала ліки, годувала, і коли його стан погіршився та лікарі вирішили його оперувати, він виявив бажання скласти заповіт, який був складений останнім у присутності чергового лікаря. Операція ОСОБА_3 пройшла не вдало, і він помер. Після його смерті ОСОБА_2 , звернулася до нотаріуса з заявою про оформлення спадщини, але з`ясувалося, що заповіт оформлений невірно, тому нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності на будинок брата за заповітом, але суд відмовив у визнанні права власності через відсутність реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі.

Спадкоємцем її брата ОСОБА_3 є його син - позивач ОСОБА_1 , який своєчасно подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, і ОСОБА_2 визнає це його право, разом з цим ОСОБА_2 зазначає, що у зв`язку з лікуванням ОСОБА_3 , проведення йому операції, а в подальшому похованням останнього, вона понесла витрати, які просила ОСОБА_1 відшкодувати у добровільному порядку, але відповіді не отримала.

Посилаючись на наведені обставини ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею вказані вище витрати у розмірі 32 952,51 грн, а також судові витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд вважав, що позивачем ОСОБА_1 та позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 доведені підстави їх позовів, тому дійшов висновку про задоволення заявлених сторонами вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність і невідповідність висновків суду в частині задоволення зустрічних вимог ОСОБА_2 обставинам справи, та в частині вирішення судом питання стосовно судових витрат понесених сторонами у справі, просив скасувати рішення Болградського районного суду від 22 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити у повному обсязі його позовні вимоги, і частково відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , задовольнивши лише витрати на поховання ОСОБА_3 на суму 3 700 грн.

За доводами апеляційної скарги, поза увагою суду першої інстанції залишилось, те що ОСОБА_5 не надала суду жодного документа, який би підтверджував той факт, що в наданих нею до суду чеках, такі медикаменти були призначені ОСОБА_3 лікарем, і які він приймав хоча б частково, а також те, що ОСОБА_2 визнала отримання нею на поховання 4 000 грн.

Скаржник також звертає увагу, що попри посилання суду першої інстанції на те, що витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання ОСОБА_3 , не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язані спадкоємці у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають, проте задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 у відповідній частині.

Також скаржник ОСОБА_1 заперечив проти компенсації ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, з підстав їх недоведеності.

Колегія суддів зауважує, що скаржник у прохальній частині апеляційної скарги просить повністю скасувати рішення суду першої інстанції, яким серед іншого задоволено його позовні вимоги, та ухвалити нове судове рішення у справі про задоволення його позову та часткове задоволення зустрічних вимог відповідачки, проте у тексті апеляційної скарги ОСОБА_1 наводить лише доводи щодо незгоди з висновками суду про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та не погоджується з рішенням суду в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та розподілу судових витрат, понесених сторонами.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи судове засідання не з`явилися, із заявами чи клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу позивача такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає, з огляду на таке.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що у серпні вересні 2019 року у зв`язку із доглядом за хворим братом ОСОБА_3 , нею були понесені витрати, пов`язані з утриманням, доглядом, і лікуванням якого потребував ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також похованням останнього, у розмірі 32 952,51 грн, які вважає має відшкодувати їй позивач ОСОБА_1 який є рідним сином померлого, і спадкоємцем за законом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

Поняття спадкування внормовано статтею 1216 ЦК України, згідно з якою спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд та лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд та лікування спадкодавця можуть бути стягненні не більше, ніж за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати мають бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та тримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку із цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

За ст.10 цього ж Закону, надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п.2 ч.2 ст.8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором - суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється у порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. В силу ст.12 цього ж Закону - надання ритуальних послуг визначається необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати лише тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Згідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи із їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості пам`ятників і огорожу даній місцевості. Виходячи з визначення поняття поховання відповідно до Закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом у могилу.

Так, згідно необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19 листопада 2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710, - до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

Зі змісту вказаних норм законодавства також убачається, що церемонія поховання та церемонія поминання є зовсім різними правовими поняттями, а тому поминальні обіди не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц.

Водночас, обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця є те, що такі витрати мають бути розумними з точки зору їх розміру і необхідності їх здійснення, зазначається і в правових позиціях Верховного Суду, викладених в постановах від 19 березня 2018р. (справа №554/1793/15-ц, пров. №61-6381св18), від 10 жовтня 2018р. (справа №713/1434/16-ц, пров. №61-18884св18), від 21 березня 2018р. (справа №753/15444/15-ц, пров.№61-2424св18).

Згідно зі ст.1232 ЦК України обов`язок щодо відшкодування витрат покладається на всіх спадкоємців. Витрати, понесені на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця підлягають розподілу між усіма спадкоємцями, які прийняли спадщину, пропорційно до розміру спадкових часток кожного з них.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність підстав для покладення на позивача ОСОБА_1 як спадкоємця майна померлого ОСОБА_3 обов`язку щодо відшкодування витрат понесених ОСОБА_2 .

Разом з цим, колегія судів вважає не обґрунтованим та хибним висновок суду першої інстанції про доведеність ОСОБА_2 наданими суду доказами, зокрема, квитанціями понесення нею витрат на утримання, лікування, догляд і поховання ОСОБА_3 в розмірі 32 952,51 грн, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

Так, з матеріалів справи убачається, що на підтвердження підстав зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 надано суду копію Призначення лікарів, копії квитанцій та чеків, які колегія суддів, погоджуючись із доводами апеляційної скарги, вважає не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки з таких неможливо встановити, ані діагностовані ОСОБА_3 захворювання, ані призначене йому у зв`язку з цим лікування: режим, дієту, медикаментозні засоби, тощо, ані особу лікаря.

Надані ж ОСОБА_2 квитанції та чеки, зважаючи на відсутність належних доказів про призначення ОСОБА_3 придбаних нею препаратів, не можуть бути прийняті судом у якості доказів на підтвердження понесення витрат на лікування спадкодавця, а деякі з них взагалі не є читаємими, а інші не містять інформації щодо придбаних товарів взагалі.

Оцінюючи надані ОСОБА_2 докази понесених нею витрат на поховання ОСОБА_3 , колегія суддів звертає увагу на те, що лише дві з наданих позивачкою квитанції, а саме на суму 50 грн та 3 320 грн стосуються ритуальних послуг (а.с.72), при цьому з квитанції на суму 3 320 грн не можливо встановити чи відносяться такі послуги до затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19 листопада 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710 необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг.

Щодо наданої позивачкою квитанції про оплату поминального обіду, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно наведеного Переліку, поминальний обід не входить до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця, а отже його вартість не підлягає відшкодуванню особі, яка понесла такі витрати спадкоємцями.

Вирішуючи справу в частині зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції хоча і послався на наведений вище Перелік та позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц, однак дійшов помилкового висновку про стягнення витрат на проведення поминального обіду з ОСОБА_1 .

Щодо сплаченої позивачкою вартості товарів, зазначених у накладній №19 від 04 вересня 2019 року (а.с.73), колегія суддів зауважує про неможливість встановлення їх зв`язку з переліченими у Переліку ритуальними послугами.

Окрім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 отримала державну допомогу на поховання ОСОБА_3 в розмірі двомісячної його пенсії, загалом, 4 000 грн, що нею не заперечувалося під час вирішення судом справи, водночас задовольняючи зустрічні вимоги в повному обсязі цієї обставини судом не враховано.

Водночас, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнає обставини щодо понесення ОСОБА_2 витрат на поховання ОСОБА_3 у сумі 3 700 грн які вважає мають бути ним відшкодовані, тому просив задовольнити зустрічні позовні вимоги лише у цьому розмірі.

Щодо розміру стягнутих з ОСОБА_1 судових витрат понесених ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Отже, зважаючи на задоволення 11,2% від загального обсягу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що на її користь з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Так, з матеріалів справи убачається, що під час звернення до суду із позовом ОСОБА_2 сплатила 1 073,60 грн судового збору, отже на її користь з ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню 120,24 грн.

Визначаючи суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з такого.

Між ОСОБА_2 та адвокатом Сахаровою Н.М. укладено договір про надання правової допомоги №10 від 16 лютого 2023 року, предметом якого є надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.п. 4.2.-4.7. Договору гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами та зазначені в Додатку 1 до цього Договору. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт. Сума гонорару подвоюється у разі надання Адвокатом послуг Клієнту у неробочий час, вихідні та святкові дні. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, зразок якого є Додатком 2 до цього Договору. Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура, зразок якого є Додатком 3 до цього Договору.

Як убачається з Додатку 1 за надання послуг з зустрічі, усної консультації Клієнта, ознайомлення з матеріалами справи, відповіді на запит контролюючого органу, складання адвокатського запиту сторонами визначено вартість однієї години надання послуг у розмірі 35 % від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, на дату підписання акта приймання-передачі наданих послуг, а за надання послуг з складання скарги, представництва та захист інтересів Клієнта в суді будь-якої інстанції, представництва та захисту інтересів Клієнта перед іншими фізичними особами чи юридичними особами, в тому числі перед посадовими особами органів Міндоходів України, зокрема, під час здійснення останніми документальних перевірок Клієнта, представництво та захисту інтересів Клієнта під час проведення допиту чи обшуку, юридичного супроводження угоди (участь Адвоката в переговорах з контрагентом Клієнта, консультації з питань, які виникають під час укладення угоди, юридична експертиза проекту контракту між Клієнтом та його контрагентом), юридичної експертизи договорів та інших документів (включаючи складання протоколу розбіжностей, додаткової угоди та юридичного висновку), побачення із Клієнтом в статусі затриманої особи, участі у слідчих/дослідчих діях, досудового врегулювання спорів (складання претензій, відповіді на претензію), складання позовної заяви, зустрічної позовної заяви, заперечень на позов, складання апеляційних та касаційних скарг - 75 %.

Згідно Додатку 2 - Акту наданих послуг від 20 лютого 2023 року Адвокатом надано Клієнту послуги з: зустрічі та усної консультація Клієнта 0,5 год. (вартість години 2000 грн) загальна сума 1 000 грн; ознайомлення з матеріалами справи 0, 5 год. (вартість години 2000 грн) загальна сума 1000 грн; складання зустрічної позовної заяви 3 год. (вартість години 2000 грн) загальна сума 6000 грн; представництво та захист інтересів в суді 3000 грн.

Загальна вартість послуг складає 11 000 грн.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожному гарантується право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів тощо), що узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 21 вересня 2016 року у справі №654/2765/15-ц; та від 26 квітня 2017 року у справі № 335/6590/15-ц.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі №915/237/18).

Згідно правової позиції Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої, Верховний Суд визначив в якості належних та допустимих доказів розміру витрат на правничу допомогу, зокрема, умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); · витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); ·докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України)

З матеріалів справи убачається заперечення ОСОБА_1 щодо компенсації ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Верховний Суд у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30 вересня 2020 року, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Отже колегія суддів вважає неможливим втручання у узгоджений ОСОБА_2 із адвокатом що здійснював її представництво у суді першої інстанції, у Акті наданих послуг розмір гонорару за надання правничої допомоги у розмірі 2 000 грн за годину витраченого робочого часу (п.2), зважаючи на висновки, викладені у пункті 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та пункті 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19, відповідно до яких розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не має права втручатися у ці правовідносини.

Водночас враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу, предмет та ціну позову, а також зміст складеної адвокатом позовної заяви, колегія суддів вважає завищеним зазначений у Акті від 20 лютого 2023 року витрачений адвокатом час на складання зустрічної позовної заяви, і з урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що достатнім часом для складання відповідної позовної заяви є 30 хвилин.

При цьому колегія суддів зауважує, що неможливість оцінити чи було адвокатом фактично надано та у якому обсязі послугу з представництва та захисту інтересів в суді, зазначену у Акті, зважаючи на відсутність у такому визначення вартості відповідної послугу у розрахунку за годину та кількості витрачених на її надання годин.

Ураховуючи вказане, оскільки колегія суддів доходить висновку про неспівмірність заявлених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу фактично наданим адвокатом послугам, а отже заявлена ОСОБА_2 сума яка стягнута судом підлягає зменшенню до 4 000 грн.

При цьому, враховуючи обсяг задоволених вимог, та положення ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 448 грн (4000*11,2% : 4000).

Щодо посилань скаржника стосовно не вирішення судом питання про розподіл понесених ним судових витрат, по сплаті судового збору, колегія суддів зауважує, що така обставина не є підставою для скасування або зміни судового рішення та, згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, вказане може бути усунуто судом, що ухвалив рішення, шляхом ухвалення у справі додаткового рішення.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 потрібно задовольнити частково, а рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат, що передбачено ст.1232 ЦК України, з 32 952,51 грн до 3 700 грн, та відповідно суму стягнутого судового збору за подачу позовної заяви з 1 073,60 грн до 120,24 грн та суму стягнутих витрат на професійну правничу допомогу з 11 000 грн до 448 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрат з 32 952, 51 грн до 3 700 грн, суму стягнутого судового збору за подачу позовної заяви з 1 073,60 грн до 120,24 грн та суму стягнутих витрат на правову допомогу з 11 000 грн до 448 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції в розмірі 1 610, 40 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова