Справа № 446/1289/22 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/1106/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколотфи Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю:позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №446/1289/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" та ОСОБА_1 на рішення Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ "ДТЕК Західенерго", в якому просить стягнути з відповідача суму морального відшкодування в розмірі 115 556 855, 00 грн.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що внаслідок тривалої роботи у ВП "Добротвірська ТЕС" АТ "ДТЕК Західенерго" на посаді машиніста скрепера, в нього зокрема через неефективність роботи захисних механізмів, неефективність роботи засобів пилоподавлення, використання транспортних засобів, що генерують підвищені рівні вібрації утворилось професійне захворювання, що призвело до втрати ним професійної працездатності внаслідок якої, йому встановлено третю групу інвалідності. Через вказані обставини йому було завдано моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, яку він просить стягнути з відповідача.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на користь держави судові витрати у виді судового збору у розмірі 1000,00 грн., а іншу частину судового збору компенсовано за рахунок держави.

Рішення оскаржили позивач ОСОБА_1 та відповідач АТ «ДТЕК Західенерго».

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції правильно визначив склад правопорушення, проте помилився у визначенні розміру моральної шкоди в сумі 100 тис. грн. з 115 556 855 грн. заявлених позивачем. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд не врахував причину виникнення професійного захворювання, ступнінь втрати професійної працездатності, а також наслідки, які настали від цього, а саме фізичний біль та страждання, яких позивач зазнав у зв`язку з набуттям інвалідності. Стверджує, що втратив здоров`я внаслідок неефективності роботи захисних механізмів, неефективності роботи засобів пилоподавлення, використання транспортних засобів, що генерують підвищені рівні вібрації та недостатності покращення умов праці. Про це написано у пункті 17 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 23.02.21. Стверджує, що відповідач порушив моральну рівність перед іншими людьми, тому що нічого не робив для покращення охорони праці на підприємстві. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач АТ «ДТЕК Західенерго» в особі головного виконавчого директора О.С. Таращук в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом є необгрунтованим , суттєво завищеним та не відповідає засадам справедливості. Звертає увагу, що позивач при прийомі на роботу був повідомлений про наявність шкідливих і небезпечних умов праці, що посвідчується його підписом у наказі про прийом на роботу №143-к від 18.04.1995 року. В матеріалах справи наявні численні докази щодо дотримання роботодавцем вимог в частині забезпечення працівника спецодягом, спецвзуттям та засобами захисту органів дихання, відповідно до чинних рекомендацій, а відтак висновок суду про те, що вина власника не вказана серед фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодування моральної шкоди є помилковим. Суд безпідставно відхилив заперечення відповідача про те, що захворювання позивача могло утворитись і внаслідок невикористання ним засобів індивідуального захисту тобто внаслідок винних дій самого позивача. Звертає увагу також на те, що роботодавець намагався максимально компенсувати ймовірні збитки, спричинені працівнику за час роботи в шкідливих умовах, зокрема при звільненні з роботи позивач отримав одноразову вихідну допомогу в розмірі 97100 грн. Також суд не звернув увагу на те, що інвалідність позивача визначена на строк до 01.05.2024 року. Просить рішення суду про часткове задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення,яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзиви на апеляційній скарги не надходили, однак їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для зміни чи скасування рішення суду немає.

Судом встановлено такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 20.04.1995 по 15.08.2022 працював на посаді машиніста скрепера шостого розряду паливотранспортного цеху Добротвірської державної районної електростанції, а на теперішний час Добротвірська ТЕС, яка є відокремленим підрозділом АТ "ДТЕК Західенерго" , що стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , (а.с.18-26).

Позивач ОСОБА_1 звільнився з підприємства за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності (а.с.26).

24.12.2020 лікарем клініки профзахворювань ДУ "ІМП імені Ю.І. Кундієва НАМН" складено повідомлення про професійне захворювання ОСОБА_1 , працюючого на ВП "Добротвірська ТЕС" ПАТ "ДТЕК Західенерго" та встановлено діагноз: вібраційна хвороба ІІ ступеня від дії загальної вібрації, хронічних бронхіт ІІ ступеня затихаючого захворювання та супутні хвороби метаболічна кардіоміопатія, хронічний тонзиліт, субкомпенсований. Фактори, які спричинили професійне захворювання: вуглецевий пил, загальна вібрація (а.с.62).

Відповідно до довідки серії 12 ААВ №609297 від 19.04.2022, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності до 01 травня 2024 року . Причина інвалідності - професійне захворювання (а.с.32).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА №258727 від 19.04.2022, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках становить 50%, з них: 30% вібраційна хвороба ІІ ст., 20 % хронічний бронхіт ІІ ст. (а.с.33).

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності 3 групи - трудове каліцтво, що стверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , (а.с.34).

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.02.2021, встановлено, що за результатами проведених лабораторно-інструментальних досліджень на робочому місці машиніста скрепера та згідно "Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу", затвердженої наказом МОЗ України від 08.04.2014 №248 - умови праці відносяться до 3 класу 3.2 ступеня (шкідливих умов праці). За результатами проведеної атестації умов праці (від 11.12.2015) "Про затвердження переліку посад, професій, умов, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах" професія машиніста скрепера відноситься до списку №2. На момент розслідування, у ОСОБА_1 основний діагноз: вібраційна хвороба ІІ ступеня від дії загальної вібрації, хронічних бронхіт ІІ ступеня затихаючого захворювання та супутні хвороби. Хронічне захворювання у ОСОБА_1 утворилось внаслідок тривалої роботи на ВП "Добротвірська ТЕС" АТ "ДТЕК Західенерго" машиністом скрепера а саме: неефективності роботи захисних механізмів, неефективності роботи засобів пилоподавлення, використання транспортних засобів, що генерують підвищені рівні вібрації, часткове невикористання засобів індивідуального захисту працівником (а.с.27-30).

В акті також зазначено, що комісія немає можливості встановити осіб, які порушили вимоги чинного законодавства про охорону праці, враховуючи роботу в шкідливих умовах на ВП "Добротвірська ТЕС" АТ "ДТЕК Західенерго", на якому застосовується технологічне обладнання, яке за своїми технічними можливостями не спроможне забезпечити вплив шкідливих факторів у межах нормативних значень. Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону праці" працівник ОСОБА_1 при влаштування на роботу під підпис дав згоду на роботу в умовах небезпечних і шкідливих виробничих факторів, можливі наслідки їх впливу на здоров`я тощо (а.с.30).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці у позивача утворилось професійне захворювання, що призвело до втрати працездатності на 50 % й встановлення ІІІ групи інвалідності.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 100 000 грн., суд першої інстанції врахував відсоток втрати професійної працездатності, встановлення інвалідності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність лікування, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, характер та обсяг моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Апеляційний суд погоджується такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 4 статті 43, частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 24 лютого 2021 року професійне захворювання у ОСОБА_1 утворилось внаслідок тривалої роботи на ВП "Добротвірська ТЕС" АТ "ДТЕК Західенерго" машиністом скрепера а саме: неефективності роботи захисних механізмів, неефективності роботи засобів пилоподавлення, використання транспортних засобів, що генерують підвищені рівні вібрації, часткове невикористання засобів індивідуального захисту працівником.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, а саме: здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці.

Отже, саме на роботодавця покладений обов`язок з контролю за використанням працівниками засобів індивідуального захисту, а також забезпечення безпечних умов праці.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Таким чином, судом правильно встановлено порушення відповідачем норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що захворювання могло виникунути через винні дії позивача, а саме невикористання ним засобів індивідуального захисту висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ст.13 Закону України «Про охорону праці» саме на роботодавця покладенок обов`язок контролю за використанням засобів захисту.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності, із встановленням інвалідності третьої групи, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача з приводу недостатності визначеного судом розміру моральної шкоди та доводи апеляційної скарги відповідача з приводу завищеного розміру моральної шкоди.

Відповідно до ст.23 Цивільногро кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості, відповідає встановленим у справі фактам і наданим доказам.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при звільненні з роботи позивач отримав вихідну допомогу не приймаються судом до уваги, оскільки вихідна допомога це гарантована державою грошова виплата, що надається працівнику при звільненні у випадках, визначених чинним законодавством, а тому моральна шкода не може пов`язуватись з отриманням вихідної допомоги.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що розмір моральної шкоди становить 115 556 855 грн. не підтверджені належними доказами, зокрема визначаючи такий розмір позивач прив`язує його до доходів, які отримує відповідач, однак відповідно до вимог чинного законодавства розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права і застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1 ;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 06 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк