РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року, місто Звягель Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

(Справа № 285/1874/24, провадження у справі № 2/0285/917/24)

розглянув у спрощеному порядку без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авансар" (далі - ТОВ «Авансар»)до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У квітня 2024 року ТОВ «Авансар» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 16 890,45 грн.

В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 05.08.2014 між ПАТ "Банк Михайлівський" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Заяву (оферту) №200081491, а саме договір про використання платіжної картки № НОМЕР_1 з бажаним кредитним лімітом 0 (нуль) грн, максимальна ставка по ліміту - 58,8% річних, реальна процентна ставка по кредиту - 89,56%, найменування (прибуткова карта + Кредитка (неіменна).

20.07.2020 року між ТОВ "Діджи Фінанс" та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір відступлення права вимоги №7_БМ, відповідно до умов якого ПАТ "Банк Михайлівський" передав (відступив) новому кредитору ТОВ "Діджи Фінанс" своє право вимоги за кредитним договором №200081491. В подальшому ТОВ "Діджи Фінанс" на підставі договору відступлення права вимоги передав своє право вимоги за договором №200081491 ТОВ "Авансар".

Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по договору не виконав, у зв`язку із чим станом на 29.03.2024 виникла заборгованість у розмірі 16 890,45 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням - 5 594,75 грн та заборгованості по нарахованим доходам - 11 295,70 грн, та у добровільному порядку відповідачем не погашена, просить позов задовольнити.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Встановлено, що 05.08.2014 між ПАТ "Банк Михайлівський" та відповідачем ОСОБА_1 було підписано Заяву (оферту) №200081491, а саме договір про використання платіжної картки № НОМЕР_1 з бажаним кредитним лімітом 0 (нуль) грн, максимальна ставка по ліміту - 58,8% річних, реальна процентна ставка по кредиту - 89,56%, найменування (прибуткова карта + Кредитка (неіменна).

20.07.2020 року між ТОВ "Діджи Фінанс" та ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір відступлення права вимоги №7_БМ, відповідно до умов якого ПАТ "Банк Михайлівський" передав (відступив) новому кредитору ТОВ "Діджи Фінанс" своє право вимоги за кредитним договором №200081491. В подальшому ТОВ "Діджи Фінанс" на підставі договору відступлення права вимоги передав своє право вимоги за договором №200081491 ТОВ "Авансар".

На обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості по кредитному договору №200081491 позивач надав наступні докази: втяг з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №11/05 від 17.05.2021 року; копію акту прийому-передачі документів, що засвідчують права грошової вимоги та оригіналів кредитних договорів боржників від 12.10.2021 р. копію договору про відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020: копію договору про відступлення права вимоги №11/05 від 17.05.2021; копію заяви (оферта) №200081491 від 05.08.2014.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018р. №75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 30.01.2018р. в справі №161/16891/15-ц.

Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду від 14.06.2018р. в справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.

Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду повинен був надати суду докази з яких можливо було б встановити виконання з боку ПАТ "Банк Михайлівський" своїх зобов`язань по кредитному договору, зокрема щодо зарахування кредитних коштів на картку відповідача, а також дату їх зарахування та суму, яка була зарахована.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту в ПАТ "Банк Михайлівський", в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо виникнення договірних відносин між ПАТ "Банк Михайлівський" та відповідачем не підтверджені належними доказами, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Авансар" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішенні виготовлено 09.05.2024 року.

Головуючий