КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2341/24
Провадження № 2/552/1848/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2024 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді - Турченко Т.В.

При секретарі - Цимбалюк І.О.,

За участю адвоката - Анопольської Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

16.04.2024 року до Київського районного суду м.Полтави звернувся виконавчий комітет Київської районної в м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування з позовними вимогами до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві вказували на те, що до служби у справах дітей надійшло повідомлення від Полтавського міського центру соціальних служб про те, що до Центру надійшло повідомлення про вчинення домашнього насильства між донькою ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 . Під час відвідування родини ОСОБА_2 Центром за адресою: АДРЕСА_1 було з`ясовано, що ОСОБА_3 здійснювала догляд за онукою. Жінка пояснила, що її донька ще з обіду пішла у справах і досі не повернулася. Такі ситуації, коли мати залишає дитину на бабусю без узгодження часу своєї відсутності, трапляються неодноразово, що потім стає причиною непорозумінь між ними. ОСОБА_2 також нарікала на свою дорослу доньку, що вона не здійснює належного догляду за своєю малолітньою дитиною, безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не дослухається до порад та прохань батьків, не допомагає вдома, не підтримує належні санітарно-гігієнічні умови проживання. Всі ці зауваження стають причиною сварок та конфліктів між членами родини. Тому фахівцем Центру для ОСОБА_1 було залишене запрошення на консультацію до Центру, із зазначенням адреси, контактних даних та застереженням, що у разі неявки, фахівцем буде надіслана відповідна інформація до суб`єктів соціальної роботи. На наступний день до Центру з`явилася ОСОБА_4 , яка поводила себе неврівноважено, агресивно, розмовляла на підвищених тонах, не бажала спілкуватися, обговорювати наявні проблеми у родині, в категоричній формі відмовилася підписувати будь-які документи та швидко залишила приміщення Центру. В подальшому 08.04.2024 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення від поліції про те, що 06.04.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 були вчинені домашні насильства, а саме: фізичне, психологічне відносно ОСОБА_2 , 1976 року народження, донькою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та психологічне відносно ОСОБА_5 , 1976 року народження, донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Того ж дня, відбулося комісійне інспектування родини ОСОБА_6 за вказаною адресою. На час відвідування родини за адресою перебували матір дитини, ОСОБА_1 , бабуся та дідусь дитини - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , який вказав, що є біологічним батьком дитини. Під час спілкування ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_8 схильний до вживання наркотичних речовин. Умови проживання в квартирі вкрай незадовільні, антисанітарія, кімнати захаращені речами, відчувався специфічний запах. На вхідних дверях поломана ручка, скло на дверях у кухні було відсутнє. Як пояснила ОСОБА_1 , коли її не впускав додому батько, вона зламала ручку на вхідних дверях. Малолітня ОСОБА_9 мала хворобливий вигляд, була занедбана, у неї була підвищена температура. Біля дівчинки перебував ОСОБА_8 , який повідомив, що є біологічним батьком дівчинки та вказав, що з вчорашнього дня перебуває у родині ОСОБА_6 , так як матір дитини ОСОБА_1 попросила його посидіти із дитиною. Від ОСОБА_1 відчувався алкогольний запах. ОСОБА_1 поводила себе агресивно, погрожувала всім присутнім та вчинила фізичне насильство відносно свого батька ОСОБА_5 , поваливши його на підлогу. За результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини, малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувати у родині було дуже небезпечно. У зв`язку із загрозою життю та здоров`ю малолітньої, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була вилучена із родини та влаштована до Комунального підприємства «Дитяча міська клінічна лікарня Полтавської міської ради» для медичного обстеження та в разі потреби лікування. За період з березня 2001 року по квітень 2024 року відносно ОСОБА_1 було складено 9 протоколів про вчинення адміністративних правопорушень. Також в позовній заяві вказували на те, що малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .ародження, 09.04.2024 року наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради №19 взята на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування. З огляду на те, що перевіркою встановлено суттєве порушення прав малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а діти в силу свого віку не спроможні самостійно захищати свої права у суді, виконавчий комітет Київської районної в м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування, з метою захисту законних прав та інтересів вищевказаної малолітньої звернувся з даним позовом до суду. Просили суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути аліменти з ОСОБА_1 на утримання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу чи сім`ї де буде перебувати дитина.

17.04.2024 року судом відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання, про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 08.05.2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду.

25.07.2024 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Анопольською Р.В. подано до суду письмові заперечення, в яких вона просила суд у задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування, відмовити в повному обсязі та повернути ОСОБА_1 на виховання малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 25.07.2024 року зобов`язано службу у справах дітей Київської районної в місті Полтаві ради надати акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

26.08.2024 року на виконання вимог вищевказаної ухвали, Службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради надано акт обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні представник позивача виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради Шкаревська І.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Анопольська Р.В. позовні вимоги не визнали, категорично заперечували на їх задоволенні та просили відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши представника позивача Шкаревську І.А. , відповідача ОСОБА_1 та думку адвоката Анопольської Р.В., допитавши свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.11.2022 року Серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №2, матір`ю дитини є ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_14 , актовий запис №658.

09.04.2024 року на виконання рішення виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради №122, було здійснено відібрання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від матері, оскільки дитина перебувала в умовах, що загрожували її життю і здоров`ю та тимчасово влаштовано до Комунального підприємства «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради».

З 07.05.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року перебуває в закладі Комунальне підприємство «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради».

Як вбачається з інформації наданої в.о. головного лікаря КП «КОСБД ПОР» №550 від 04.09.2024 року за весь час перебування малолітньої дитини в Комунальному підприємстві «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради», відповідач ОСОБА_1 неодноразово відвідувала дитину, а саме: 10.05.2024 року, 13.05.2024 року, 17.05.2024 року, 28.05.2024 року, 30.05.2024 року, 05.06.2024 року,07.06.2024 року, 11.06.2024 року, 13.06.2024 року, 18.06.2024 року, 25.06.2024 року, 25.06.2024 року, 27.06.2024 року, 01.07.2024 року, 09.07.2024 року, 09.07.2024 року, 12.07.2024 року, 15.07.2024 року, 25.07.2024 року, 30.07.2024 року, 02.08.2024 року, 05.08.2024 року, 14.08.2024 року, 23.08.2024 року, 26.08.2024 року, 29.08.2024 року та 03.09.2024 року. Кожного разу привозила памперси, фруктове пюре та печиво. При відвідуванні дитини ОСОБА_1 поводила себе агресивно по відношенню до своєї матері та співробітників будинку дитини. Вживала нецензурну лексику. На зауваження працівників проявляла агресію, незадоволенні, дратівливість, рекомендації не виконувала. Малолітня дитина йде на контакт з матір`ю охоче, але лякається, коли та починає кричати. Після прогулянок дитина не спокійна.

Також з наданих до суду матеріалів вбачається, що за період з березня 2001 року по квітень 2024 року відносно ОСОБА_1 було складено 9 протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме: 07.03.2001 року, 06.04.2023 року, 13.10.2023 року, 17.10.2023 року, 11.12.2023 року, 13.02.2024 року, 03.03.2024 року, 13.03.2024 року, 06.04.2024 року та 08.04.2024 року.

Як вбачається з позовної заяви, так і в судовому засіданні, представник позивача вказувала на те, що відповідач ОСОБА_1 систематично зловживає алкогольними та наркотичними речовинам, які шкідливо впливають та можуть відобразитись на здоров`ї дитини.

Проте, як вбачається з висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 16.04.2024 року №637, ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 13.06.2024 року №909 та розгорнутого медичного огляду на стан сп`яніння до нього, ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не виявлено.

Як вбачається з результату токсикологічного дослідження від 14.06.2024 року №2139, у відібраних у ОСОБА_1 , біологічних зразках не виявлено наркотичних, психотропних та інших речовин.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 винайняла житлове приміщення, а саме квартиру АДРЕСА_4 , де на даний час проживає, що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 22.04.2024 року.

З наданого Акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 від 22.08.2024 року наданого службою у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в місті Полтаві ради вбачається, що умови проживання добрі, у квартирі чисто, охайно, дотримано всі норми санітарно-гігієнічних вимог, наявні всі комунікації, хороший ремонт. Також у акті зазначено, що для дитини є окреме спальне місце, місце для відпочинку, іграшки для розвитку для дитини відповідного віку.

Також в судовому засіданні стороною позивача не надано жодних підтверджуючих документів, що б вказували на загрозу для життя та здоров`я малолітньої ОСОБА_7 , які б здійснювала щодо неї її матір ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Згідно Положень, зазначених в Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, ч.1 ст.3 під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року в п.8 зазначається, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. На підставі рішення … виконавчого органу міської, районної у місті ради служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не відповідає інтересам дитини ОСОБА_7 , яка потребує піклування матері і яку можливо позбавити родинних стосунків з мамою лише в крайньому випадку, з метою забезпечення її інтересів.

Так, з фотокарток долучених до матеріалів справи вбачається, що до моменту вилучення дитини ОСОБА_7 із родини, вона перебувала в гарному настрої, на фотографіях усміхнена, одягнута у чистий одяг.

З фотокарток, які були зробленими під час перебування ОСОБА_7 у дитячому будинку після вилучення з родини вбачається занедбаний стан дитини, наявність висипів на тілі, що може свідчити про неналежний гігієнічний догляд, недостатнє харчування. На тілі дитини наявні синці та садна.

За змістом п.п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст.17 Закону України 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі М.С. проти України, у якому йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною: по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, що мають місце виняткові обставини в розумінні положень Декларації прав дитини, Закону України "Про охорону дитинства", які дають підстави дійти безумовного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав і що це буде відповідати саме інтересам дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року при розгляді справи № 753/2025/19, де предметом позовних вимог було позбавлення батьківських прав, тлумачення п. 2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Водночас Верховний Суд послався на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Проаналізувавши докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, а також надані відповідачкою документи на підтвердження своїх заперечень проти позову, приходжу до висновку, що певний період часу відповідачка ОСОБА_1 дійсно не виконувала свої батьківські обов`язки відносно дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що було зумовлено певними тяжкими життєвими обставинами, в яких опинилася відповідачка. Внаслідок чого дитина була поміщена до КП «КОСБД ПОР», де дитина перебуває на теперішній час.

На цей час відповідачка змінила свою поведінку відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать надані нею документи.

Суд приймає до уваги, те що ОСОБА_1 не виявляє винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має стійке бажання повернути доньку в сім`ю, займатися її вихованням і утриманням.

Також слід врахувати інтереси малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребує турботи та виховання матері, а також зростання в родині.

На даний час відповідачка винайняла житло, де буде проживати разом з донькою, влаштувалася на роботу, вчиняє дії які свідчать, що вона стала на шлях виправлення.

За таких обставин приходжу до висновку, що на цей час не встановлено передбачених ст.164 СК України обставин, які б слугували підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, що є крайньою мірою, та з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, а тому в задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 9, 83, 229, 235, 247, 258-259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасники справи:

Позивач - Виконавчий комітет Київської районної в м.Полтаві ради, як орган опіки та піклування, юридична адреса: м.Полтава, вул.Решетилівська, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Рішення виготовлене та підписане 12.09.2024 року.

Головуючий суддя Т.В.Турченко