ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 359/7627/20

провадження № 61-2296св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого

є Акціонерне товариство «Сенс Банк», державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Науменко Олена Євгенівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі -

АТ «Сенс Банк»), державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району (далі - державний реєстратор) Науменко О. Є. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, припинення права власності іпотекодержателя на об`єкт нерухомого майна та поновлення відомостей про право власності іпотекодавця на квартиру.

Позов мотивований тим, що 27 травня 2008 року позивач уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк», банк) договір кредиту № 032/29-306К, за яким банк зобов`язався надати кредит в розмірі 49 816,00 євро, а ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця до 26 травня 2033 року повертати кредит частинами та сплачувати за користування ним 13 % річних. У разі неналежного виконання грошових зобов`язань позивач зобов`язався сплатити пеню

в розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Того ж дня ОСОБА_1 уклав з АКБСР «Укрсоцбанк» іпотечний договір

№ 032.02-04/306, за яким з метою забезпечення належного виконання кредитного договору передав в іпотеку майнові права на квартиру

АДРЕСА_1 .

17 березня 2011 року ОСОБА_1 набув право власності на цей об`єкт нерухомого майна. Однак рішенням державного реєстратора Науменко О. Є. від 11 лютого 2020 року № 51084151 право власності на квартиру

АДРЕСА_1 було перереєстровано за

АТ «Альфа-Банк». До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис № 35438200.

Позивач зазначав, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснене з численними порушеннями закону: зокрема, державний реєстратор Науменко О. Є. не мала правових підстав для проведення державної реєстрації за іпотекодержателем права власності на спірну квартиру; між АТ «Альфа-Банк» і позивачем не був укладений договір про задоволення вимоги іпотекодержателя; не було перевірено безспірність вимог за кредитним договором від 27 травня 2008 року № 032/29-306К; ОСОБА_1 не був повідомлений про проведення оспорюваної реєстраційної дії; не було здійснено оцінки предмета іпотеки; державна реєстрації за

АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру

АДРЕСА_1 проведена всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів

в іноземній валюті»; звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось

з порушенням прав неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у спірній квартирі.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Науменко О. Є. від 11 лютого 2020 року № 51084151 і припинити право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_1 та виключити запис № 35438200 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, поновити відомості про право власності позивача на спірну квартиру.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

26 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надав доказів на підтвердження належного виконання грошових зобов`язань за вказаним договором, а також на спростування достовірності інформації, викладеної в повідомленні про порушення основного зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51084151 від 11 лютого 2020 року, про реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», на квартиру

АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105, номер запису про право власності 35438200).

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнено з АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8 947,11 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що між сторонами немає договору про добровільне передання спірної квартири

у власність іпотекодержателю, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором. Оскільки такий договір нотаріусу не наданий і він не перевірив наявність чи відсутність факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за АТ «Альфа Банк» права власності на спірну квартиру, власником якої залишався позивач, не можна вважати законними.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про припинення права власності іпотекодержателя на цей об`єкт нерухомого майна та поновлення відомостей про право власності іпотекодавця на квартиру, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що внаслідок скасування державної реєстрації права власності на квартиру, право власності іпотекодержателя на цей об`єкт нерухомого майна припиняється, оскільки воно виникло саме на підставі цього рішення, і поновлення відомостей про право власності іпотекодавця на квартиру не потребується, тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора Науменко О. Є., апеляційний суд зробив висновок, що позов про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно не може бути звернений до державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем у справі, а тому у цій частині позов пред?явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позову.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

16 лютого 2023 року представник АТ «Сенс Банк» - адвокат Півторак Т. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року і залишити

в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

26 квітня 2022 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що сторони іпотечного договору передбачили право іпотекодержателя відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на спірне майно позасудовим способом, відповідне застереження міститься у пункті 4.5.3 іпотечного договору.

Аргументи інших учасників справи

12 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. На момент укладення іпотечного договору від 27 травня 2008 року, спеціальний закон не передбачав такого предмета іпотеки, як майнові права та не встановлював правового механізму безумовної трансформації таких майнових прав після завершення будівництва у право власності на новостворений об?єкт нерухомого майна. Перетворення майнових прав як предмета іпотеки у право власності на новостворений об?єкт нерухомості (квартиру) мало відбутися внаслідок реалізації умов пункту 1.9 іпотечного договору, а саме внесення змін до цього договору шляхом підписання додаткової угоди, чого сторони іпотечного договору не зробили, і на час розгляду справи відповідні зміни щодо предмета іпотеки до договору не внесено.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

17 березня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора.

Касаційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року в іншій частині, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції оскаржуване судове рішення в цій частині не переглядає.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

27 травня 2008 року ОСОБА_1 уклав з АКБСР «Укрсоцбанк» договір кредиту № 032/29-306К, за яким банк надав позивачу кредит в розмірі 49 816,00 євро для виконання ним грошових зобов`язань за договором про участь у фонді фінансування будівництва від 21 травня 2008 року № ФФБ-109. ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця до 26 травня 2033 року повертати кредит частинами та сплачувати за користування 13 % річних. У разі неналежного виконання грошових зобов`язань позивач зобов`язався сплатити пеню

в розмірі 1 % від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Того ж дня ОСОБА_1 уклав з АКБСР «Укрсоцбанк» іпотечний договір

№ 032.02-04/306, за яким з метою забезпечення належного виконання грошових зобов`язань за договором кредиту від 27 травня 2008 року

№ 032/29-306К передав в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.4.3 договору передбачено, що іпотекодержатель має право в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов?язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.1).

Згідно з пунктом 4.5 іпотечного договору № 032.02-04/306 іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів:

4.5.1 - на підставі рішення суду; або

4.5.2 - на підставі виконавчого напису нотаріуса; або

4.5.3 - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або

4.5.4 - шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або

4.5.5 - шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Після закінчення будівництва та введення багатоквартирного будинку

в експлуатацію номер цього об`єкта нерухомого майна був змінений з № 1 на № 1-д. Відтак, спірна квартира розташовується за адресою: АДРЕСА_1 .

17 березня 2011 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого за ним було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Листом від 23 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» повідомило ОСОБА_1 про порушення основного зобов`язання, вказало про наявну заборгованість

у розмірі 86 720,46 євро, яку просило погасити, та попередило, що в разі невиконання цієї вимоги банк має намір застосувати право на позасудове врегулювання спору шляхом прийняття у власність предмета іпотеки.

Вказане повідомлення було направлене засобами поштового зв`язку

04 листопада 2019 року та одержане ОСОБА_1 09 листопада 2019 року.

Згідно з висновком про вартість майна від 20 грудня 2019 року, складеним ТОВ «Бізнес Ассіст», ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 954 786,00 грн.

07 лютого 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до заяви додано: копію кредитного договору від 27 травня 2008 року № 032/29-306К з додатками, іпотечний договір від

27 травня 2008 року № 032/29-306, звіт про вартість майна від 20 грудня

2019 року, складений ТОВ «Бізнес Ассіст», повідомлення про порушення основного зобов`язання від 23 жовтня 2019 року, відомості про його направлення та вручення позивачу.

11 лютого 2020 року державний реєстратор Науменко О. Є. прийняла рішення № 51084151 про державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

21 вересня 2020 року у справі № 359/7044/20 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . За вказаною ухвалою вчинено відповідну реєстраційну дію.

Згідно з довідкою ОСББ «Київський шлях 1-д» від 25 вересня 2020 року ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації з 2011 року дотепер та вчасно сплачує за комунальні послуги за місцем проживання. Також у квартирі проживають зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та без реєстрації ОСОБА_4

03 грудня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» було припинене шляхом реорганізації та приєднання цієї юридичної особи до АТ «Альфа-Банк».

У подальшому АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ « Сенс Банк».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до абзацу третього статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника

у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку»

(у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки

в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що

є предметом іпотеки.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня

2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження

в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на положення Закону України «Про іпотеку», а саме статей 36 та 37

у редакції як на момент укладення іпотечного договору, так і на момент переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, тобто після внесення змін Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI, які деталізували положення статті 37 Закону України «Про іпотеку» в частині правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, узгодивши в цій частині положення обох статей вказівкою про те, що такими підставами є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд, задовольняючи позов у частині скасування рішення про державну реєстрацію, виходив із того, що реєстрація предмета іпотеки за іпотекодержателем проведена з порушенням вимог закону, оскільки між банком і позивачем немає окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, який є єдиною правовою підставою для реєстрації права власності на квартиру за банком за змістом договору.

Верховний Суд з такими висновками не погоджується, оскільки суд здійснив тлумачення умов іпотечного договору без системного застосування положень статей 36 та 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на момент укладення цього договору. Так, у підпункті 4.5.3 іпотечного договору від

27 травня 2008 року сторони визначили способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Отже, сторони у підпункті 4.5.3 іпотечного договору від 27 травня 2008 року передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто погодили іпотечне застереження, за змістом якого іпотекодержатель може набути право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Верховний Суд зазначає, що зазначений пункт іпотечного договору за своїм змістом становить іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору,

і згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за власним одноосібним письмовим рішенням, яке не потребує укладення сторонами окремого договору про застосування вказаного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, апеляційний суд помилково послався на відсутність договору про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки тлумачення вказаного пункту іпотечного договору необхідно розуміти як іпотечне застереження, яке не потребує укладення сторонами окремого договору про застосування вказаного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічні висновки зроблені у постанові Верховного Судому у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року

у справі № 363/2337/19 (провадження № 61-6787сво21) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 757/5722/22 (провадження № 61-9810св23).

Вирішуючи спір, апеляційний суд не звернув уваги на те, що сторони

у підпункті 4.5.3 іпотечного договору від 27 травня 2008 року передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто погодили іпотечне застереження, за змістом якого іпотекодержатель може набути право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а тому дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову

в частині вимог про скасування рішення державного реєстратора у зв?язку

з неукладенням договору про добровільне передання спірної квартири

у власність іпотекодавцю.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частин третьої і четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду в частині вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», про скасування рішення державного реєстратора скасувати

і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», про скасування рішення державного реєстратора скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов