Справа № 569/5061/24
УХВАЛА

12 вересня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суду Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Корпесьо В.Р.,

з участю ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2024 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла на розгляд позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою суду від 14 березня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 05 червня 2024 року здійснено перехід від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження та здійснено розгляд справи зі стадії підготовчого провадження.

11 вересня 2024 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати із Управління Служби безпеки України в Рівненській області (вул. Відінська,4 м.Рівне 33023) відомості щодо розміру щомісячного нарахованого грошового забезпечення та інших доходів із зазначенням їх виду, в тому числі звернення стягнення на які не здійснювалося та розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів з відображенням компенсованого ПДО військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 18 листопада 2020 року по час витребування.

Позивач в підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про витребування доказів, оскільки вважає, що матеріали справи містять достатньо інформації щодо його щомісячного грошового забезпечення. Крім того, зауважив, що ухвалою суду від 30 липня 2024 року в цій частині клопотання суд відмовив.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак 11 вересня 2024 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність, одночасно зазначила, що заявлене клопотання про витребування доказів підтримує повністю.

Розглядаючи таке клопотання суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Таким чином, учасник справи може звернутися до суду із клопотанням про витребування лише тих доказів, які не має можливості подати/отримати самостійно.

Згідно ч.1 ст. 84 ЦПК України, таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно із ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З оглянутих матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2024 року ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що у разі невизнання та заперечення фактів, викладених у відзиві буде витребовувати докази у судовому порядку.

05 червня 2024 року ОСОБА_3 подала до суду клопотання про витребування доказів, яке ухвалою суду від 05 липня 2024 року задоволено частково.

При цьому, ухвалою суду від 30 липня 2024 року в частині клопотання відповідача від 29 липня 2024 року про витребування доказів з Управління Служби безпеки України в Рівненській області про грошове забезпечення ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки згідно наданої Головним Управлінням ДПС у Рівненській області інформації на виконання вимог ухвали суду від 05 липня 2024 року вбачається інформація про доходи громадян ОСОБА_1 за період з 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2024, яка відображена у відомостях з ДРФО в додатку.

Крім того, вказані докази, які просить витребувати ОСОБА_3 містяться в матеріалах справи, зокрема в розрахунках заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, відповідачкою було пропущено строк для подання клопотання про витребування доказів від 11 вересня 2024 року та не заявлено вимогу суду про поновлення пропущеного строку.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Безпідставне поновлення строку є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Беручи до уваги, що в задоволенні клопотання про витребування саме доказів, про які просить витребувати ОСОБА_3 в даному клопотанні відмовлено ухвалою суду від 30 липня 2024 року та таке клопотання подано з пропуском строків та про поновлення пропущеного строку не заявлено, суд вважає, що клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.83, 84, 120, 126, 258-261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів від 11 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.Г. Кучина