Справа № 350/176/24
Номер провадження 2-о/350/50/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

адвоката Родікова І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю -

установив:

У своїй заяві ОСОБА_1 просить ухвалити рішення, яким встановити факт її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28 вересня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заяву мотивує тим, що з моменту одруження в 1994 році вона проживає в АДРЕСА_1 в будинку батьків її колишнього чоловіка. Після розлучення з ОСОБА_6 вона продовжила проживати разом з ОСОБА_5 . Спільно проживаючи вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. В зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, а вона бажає прийняти спадщину, виникла необхідність у встановленні факту спільного проживання однією сім`єю.

В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали повністю.

Заявниця надала пояснення, які по суті аналогічні викладеним в заяві. Додатково пояснила, що вона бажає оформити спадщину після смерті ОСОБА_5 , однак формально не входить в коло спадкоємців. Інші спадкоємці, а саме діти покійної ОСОБА_5 не заперечують, що саме вона успадкувала будинок. Тому змушена в судовому порядку вирішувати питання спільного проживання.

Заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як заінтересовані особи в судовому засіданні вимоги заяви підтримали. Суду пояснили, що є дітьми покійної ОСОБА_5 . Будинок, який знаходиться АДРЕСА_1 повинна успадкувати заявниця, оскільки саме вона здійснювала догляд за їхньою матір`ю та вони спільно проживали до дня її смерті.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, заінтересованих осіб, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи заяву на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 5 частин 2 вказаної статті встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Факт, який просить встановити заявниця, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення її особистих прав, отримання одноразової соціальної виплати, яка визначена у разі смерті члена сім`ї, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві, в отриманні вказаної соціальної допомоги заявнику було відмовлено уповноваженими органами Фонду соціального страхування, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, ніж судовий, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо.

Відповідно до ст. частини 6 ст. 42. «Щомісячні страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В той же час п.5.1 Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, що затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 встановлено, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. Пунктом 1.1. вказаного Порядку зазначено, що дія цього Порядку поширюється на потерпілих від нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання (далі - потерпілі) та осіб, які мають право на страхові виплати в разі втрати годувальника.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності тощо.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та ін.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено з копій свідоцтв про народження (а.с.8,9), копії свідоцтва про шлюб (а.с.12) та копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.13), що заявниця доводиться колишньою невісткою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

ОСОБА_5 була власником житлового будинку в АДРЕСА_1 та земельних ділянок (а.с.20-24).

Актом обстеження матеріально побутових умов (а.с.19) та довідкими №№376,377 від 07.11.2023 ( а.с.27) підтверджено, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 .

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про доведення ОСОБА_1 факту її проживання з ОСОБА_5 як членів сім`ї, оскільки вони разом проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що є підставою для встановлення факту спільного проживання в судовому порядку.

Керуючись ст. ст.12, 13, 18, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28 вересня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

На рішення може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.03.2024.

Суддя: