Справа № 203/1837/23
Провадження № 2/0203/160/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сливчук В.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», позивач) із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якій просить суд:

- стягнути з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 13.12.2010 року у розмірі 37809,46 грн станом на 09.03.2023 року, яка складається з наступного: 30929,46 грн заборгованість за кредитом; 6879,58 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, та судові витрати у розмірі 2684,00 грн судового збору.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням усіх заяв по суті справи та додаткових письмових пояснень, позивач зазначив, що відповідач в процесі користування кредитним рахунком не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тобто свої зобов`язання за договором не виконала. Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу останнього календарного числа (включно) місяця наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, тому зобов`язання клієнта вважаються простроченими. Водночас банк виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

Кредитний договір був укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, сторонами договору обговорені усі істотні умови договору. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко видно, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. В банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років. Таким чином, надати підтвердження відправлення повідомлень не видається за можливе. Як видно із виписки, відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування, визнала свої зобов`язання за договором.

Банком розподіляються кошти у відповідності до умов кредитного договору. З приводу наданого відповідачем власного розрахунку заборгованості позивач зазначив, що відповідач не має спеціальних знань та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості за кредитом. Судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати наданий банком розрахунок заборгованості неналежним відсутні.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або Тарифів Банку надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. Розмір процентної ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Дія кредитного договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено в самій картці. Так, кредитний договір є чинним, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані.

Тому банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, з урахуванням усіх заяв по суті справи та додаткових письмових пояснень, зазначила, що позовні вимоги банку є необґрунтованими та недоведеними. Так, за твердженнями сторони відповідача, за умовами договору (заяви-анкети позичальника) останній разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучений позивачем до матеріалів справи витяг з Умовами та Правилами надання банківських послуг не містить підпису відповідача. Тому на думку відповідача, позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Також відповідач зазначила, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що вона отримала кредит. Так, належним доказом цієї обставини є документ, який підтверджує зарахування кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача та зняття останнім цих кредитних коштів. З анкети-заяви від 13.12.2010 року видно, що кредитний ліміт за кредитною карткою «Універсальна» встановлений в конкретній сумі. Будь-які інші заяви про збільшення кредитного ліміту відповідач як позичальник не підписувала, а отже не погоджувала таку істотну умову договору як зміна кредитного ліміту.

За результатами аналізу виписки за договором за період з 18.04.2006 року по 13.03.2023 року, а саме: четвертої колонки видно, що за рахунок кредиту були погашені відсотки з сум кредиту. Загалом банком самостійно було нараховано та списано за рахунок тіла кредиту, тобто включено до тіла кредиту 69912,59 грн, на які повторно нараховані відсотки та включені до загальної суми заборгованості за тілом кредиту. Станом на 13.03.20234 року згідно з випискою банку за договором б/н від 13.12.2010 року, відповідачем у період з 13.12.2010 року по 13.03.2023 року: витрачено коштів 239882,66 грн, погашено заборгованість за тілом кредиту 277936,34 грн, погашено відсотків за користування кредитом 69912,59 грн. У період користування кредитом, з урахуванням неправомірного стягнення банком відсотків за користування кредитним лімітом, у період з 13.12.2010 року по 02.04.2021 року: витрачено коштів 309795,25 грн 54647,33 грн = 255147,92 грн; погашено заборгованості за тілом кредиту 277936,34 грн; погашено відсотків за користування кредитом 69912,59 грн. На думку сторони відповідача, банком безпідставно було збільшено тіло кредиту, на який знову ж таки були нараховані відсотки та інші платежі. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту відсутня.

Розрахунок заборгованості відповідач вважає неналежним доказом, бо такий не містить інформації щодо умов договору та обставини його виконання, в тому числі про зарахування кредитних коштів на картку відповідача, їх використання відповідачем та детальний розрахунок штрафних санкцій та процентів, які нараховані позивачем. Відповідач до виїзду за кордон щомісячно поповнювала свій рахунок у відповідача, на вихованні має неповнолітню дитину та отримує обмежену державну допомогу в Німеччині.

З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснив суду таким чином, як про це вказано вище, відповідно до заяв по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що в умовах кредитного договору не вказана процентна ставка та кредитний ліміт, тобто сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач не ознайомлювалась з умовами та правилами надання банківських послуг. Довідка, підписана відповідачем, не відноситься до кредитного договору та неможливо встановити зв`язок між довідкою та кредитним договором. При цьому до 02.04.2021 року відповідач не ознайомилась з усіма Умовами та Правилами надання їй банківських послуг. Водночас відповідач сплатила заборгованість за тілом кредиту та погашала заборгованість за відсотками за користування кредитом, поповнювала картку, хоча в анкеті-заяві не викладені умови кредитування.

Тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.05.2023 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.08.2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином.

Ухвалою суду від 25.08.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання 13.02.2024 року з`явились усі учасники справи.

Під час судового розгляду справи судом були заслухані усні пояснення учасників справи по суті спору, досліджені наявні в матеріалах справи письмові докази, та 13.02.2024 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.12.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір про надання банківських послуг №б/н у виді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (складена російською мовою), за змістом якої ОСОБА_3 , зокрема, погоджується з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, та про те, що вона ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді.

Суд враховує те, що у вказаній анкеті-заяві сторони не узгодили умови щодо оформлення на ім`я ОСОБА_3 будь-якої з кредитних карток та не узгодили умови щодо надання відповідачу бажаного кредитного ліміту по платіжній картці Кредитка «Універсальна/Gold», порядок сплати та розмір штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, зокрема, зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, комісії.

При цьому 02.04.2021 року відповідач підписала власноручно Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Gold Light» по договору SAMDN6382, ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 (складена російською мовою), за змістом якої ОСОБА_3 була видана кредитна карта «Універсальна Gold», тип кредитної лінії: відновлювана; базова ставка на місяць 2,5% (UAH); розмір щомісячних платежів: 7% від заборгованості, проте не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів: до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісія за зняття готівки: в банкоматах та пунктах видачі готівки ПриватБанку (К1): 100 грн 5 грн, 200 грн 10 грн, 300 грн 15 грн, 400 грн 20 грн, 500 грн 25 грн, більше 500 грн 4%; в банкоматах інших банків України: (К1) + 5 грн, в зарубіжних банкоматах: (К1) + 30 грн; комісія за зняття власних коштів: в банкоматах та касах ПриватБанку (К2): 1% від суми операції; в банкоматах інших банків України: (К2) + 5 грн; в банкоматах зарубіжних банків: (К2) + 30 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, проте не менше 50 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або по процентам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн; штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн + 5 грн від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії; комісія за отримання балансу на чек в банкоматах ПАТ КБ «ПриватБанк» (крім чека операції зняття готівкових коштів) 0,95 грн; комісія за безготівковий платіж: в рахунок кредитних коштів 3%, в рахунок власних коштів 1%; порядок внесення комісії за обслуговування погашається в повному обсязі до кінця місяця, в якому здійснена перша трата по картці.

Відповідно до Умов кредитування, підписаних власноруч відповідачем 02.04.2021 року, за наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних, становить 84,00%, 81,60%, 72,00%. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до: 17.04.2021 року.

Відповідач погодилась та підписала вказані умови кредитного договору як споживач, що за пояснення позивача, є умовами кредитного договору, укладеного з відповідачем, чого не заперечує і відповідач.

Відповідно до довідок про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3 (договір б/н) та про видачу кредитних карток, ОСОБА_3 були видані кредитні картки за договором б/н: картки Універсальна, Універсальна mini, Універсальна Gold: 18.04.2006 року, 29.05.2011 року, 17.08.2006 року, 25.10.2010 року, 01.07.2013 року, 02.07.2013 року, 18.05.2017 року, 02.04.2021 року, та був змінений кредитний ліміт: з встановлення у 15600,00 грн 13.06.2011 року до збільшення у 30000,00 грн та подальшого зменшення 0,00 грн.

Відповідно до виписки за договором №б/н за період з 18.04.2006 року по 13.03.2023 року, ОСОБА_3 користувалась кредитними коштами у період з 21.07.2006 року по 10.03.2022 року, та з 01.05.2022 року по 01.01.2023 року здійснювалось списання відсотків за використання кредитним лімітом та погашення обов`язкового платежу з картки за ставками 3,4 відсотка, 1,7 відсотка; станом на 13.03.2023 року усього витрат здійснено на суму 339026,71 грн та усього надходжень на суму: 301217,67 грн; баланс на кінець періоду: -37809,04 грн.

На підтвердження факту внесення грошових коштів на власний банківський кредитний рахунок відповідач надала суду копії платіжних інструкцій від 18.08.2021 року, 02.09.2021 року, 06.09.2021 року, 30.09.2021 року, 06.10.2021 року, 12.10.2021 року, 18.10.2021 року, 19.10.2021 року, 03.11.2021 року, 18.11.2021 року, 23.11.2021 року, 24.11.2021 року, 30.11.2021 року, 24.12.2021 року, 31.01.2022 року, 17.02.2022 року.

Відповідач провела контррозрахунок за кредитним договором б/н від 13.12.2010 року, відповідно до якого у період з 13.12.2010 року по 01.01.2023 року відповідач витратила загалом 309795,25 грн, та внесла на картковий рахунок у вказаний період загалом 277936,34 грн. При цьому за вказаний період банком були зняті кошти за відсотками за користування кредитом у загальному розмірі 54647,33 грн.

Так, судом встановлено, що у період з 13.12.2010 року по 02.04.2021 року позивач безпідставно нараховував відповідачу відсотки за користування кредитом, а зворотного банком не доведено. Оскільки в анкеті-заяві сторони не узгодили істотні умови кредитного договору про встановлений кредитний ліміт, порядок сплати та розмір відсотків за користування кредитом, до моменту підписання відповідачем довідки від 02.04.2021 року. Тому суд відхиляє наданий позивачем розрахунок заборгованості за період з 13.06.2011 року по 09.03.2023 року та бере до уваги наданий відповідачем контрарозрахунок, відповідно до якого, у період з 13.12.2010 року по 01.01.2023 року нею були витрачені кредитні кошти у загальному розмірі 309795,25 грн, з яких 69912,59 грн кошти, зняті банком за користування лімітом банку, 54647,33 грн кошти, зняті банком за відсотками за користування кредитом за період з 13.12.2010 року по 02.04.2021 року. Тому, враховуючи, що 309795,25 грн 54647,33 грн = 255147,92 грн, то відповідач витратила загалом 255147,92 грн, а погасила заборгованість за тілом кредиту у розмірі 277936,34 грн, та станом на 09.03.2023 року у відповідача була відсутня заборгованість за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі 37809,04 грн.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 13.12.2010 року у загальному розмірі 37809,46 грн станом на 09.03.2023 року.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ст. 1055 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, справа №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд зазначає, що в частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанови ВС від 13.02.2019 року, справа №369/13976/15-ц, від 27.03.2019 року, справа №806/2-1093/2011).

Аналіз викладеного вище, а також письмових доказів, наявних в матеріалах справи, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Так, у ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт обґрунтованості наданого відповідачем суду контррозрахунку відносно наданих позивачем розрахунку та виписки. Також суд враховує те, що позивач не спростував жодним чином наданий відповідачем контррозрахунок, а твердження позивача про те, що відповідач не володіє спеціальними знаннями для проведення контррозрахунку суд не бере до уваги, бо відповідач не позбавлена права надати власний контррозрахунок спірних сум, оцінку якому надає суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд, з урахуванням викладеного вище, доходить висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволенню не підлягають.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у справі не відшкодовується та покладається на позивача.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору у справі покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 20.02.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва