Справа № 191/1808/24
Провадження № 2/191/620/24
У Х В А Л А

іменем України

26 квітня 2024 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Костеленко Я.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , від імені кого діє представник ОСОБА_2 , до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , від імені кого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту нерухомого майна.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов наступного висновку.

У своїх позовних вимогах позивач просить скасувати арешти нерухомого майна зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №11751449 від 21.10.2011 та №12595644 від 08.06.2012, накладені на підставі постанов ВДВС Синельниківського МРУЮ про накладення арешту на майно боржника.

При цьому, позивач є стороною виконавчих проваджень №11751449 від 21.10.2011 та №12595644 від 08.06.2012 і має статус боржника у них.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Боржник, тобто особа, яка є/була стороною виконавчого провадження, не може пред`являти позов про скасування постанов виконавця, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 19.01.2022 у справі №577/4541/20, в якій, також зазначено, що, відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно особи, який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Інші доводи касаційної скарги Верховний Суд до брав до уваги, оскільки суди повинні були відмовити у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядати спір по суті.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №904/51/19 (пров. №12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18 (пров. №61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24.06.2021 у справі №127/11276/20 (пров. №61-882св21), від 08.09.2021 у справі №369/3757/20 (пров. №61-3588св21), від 01.12.2021 у справі №201/6486/20 (пров. №61-19066св20).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням суб`єктивного складу сторін позовної заяви, змісту та обґрунтування позовних вимог, беручі до уваги, що спір має вирішуватись за відповідно поданою скаргою на дії/бездіяльність виконавця, суддя вважає необхідним відмовити у відкритті провадження.

На виконання вимог ч.5 ст.186 ЦПК України суддя роз`яснює позивачу його право звернення до суду із відповідною скаргою на рішення, дії/бездіяльність державного виконавця, а також звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 у справі № 904/51/19 (пров.№ 12-122гс19) зазначала, що сторони, інші учасники та особи можуть звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або - до адміністративного суду в порядку частини другої цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу (посадових осіб), та/або за умови перебування його у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені кого діє представник ОСОБА_2 , до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зняття арешту нерухомого майна.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати позивачу разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена окремо від рішення суду безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Я. Ю. Костеленко