КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року місто Київ

справа № 760/23951/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Усатової І.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь:

майнову шкоду у розмірі 83602,09 грн.;

моральну шкоду у розмірі 10000 грн.;

витрати на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 6437 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що 27 липня 2020 року в будинку АДРЕСА_2 трапилось залиття квартири АДРЕСА_3 , що розташована на третьому поверсі семиповерхового житлового будинку.

Зазначав, що відповідно до акту про залиття від 27 липня 2020 року, затвердженого начальником ЖЕД №901, комісією встановлено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 є засмічення каналізаційної мережі будівельним сміттям по стояку квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , а також зазначено, що під час огляду комісією квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 будь-яких ознак, які б свідчили, що засмічення каналізаційної мережі здійснено з цих квартир - встановлено не бул. Разом з цим, під час огляду квартири АДРЕСА_5 встановлено, що у вказаній квартирі проводяться будівельно-опоряджувальні роботи і засмічення каналізаційної мережі ймовірно мало місце саме з цієї квартири.

Позивач посилався на те, що з метою проведення незалежного експертного дослідження спрямованого на встановлення причини залиття квартири АДРЕСА_3 , а також встановлення пошкоджень опорядження квартири АДРЕСА_3 , які виникли внаслідок її залиття, вартості її відновлювального ремонту, в порядку ст.106 ЦПК України звернувся із заявою до судового експерта.

Вказував, що експерт Сверида О.М., отримавши попередню згоду власників квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , оглянув вказані квартири. Водночас, оглянути квартиру АДРЕСА_5 експерт не зміг, оскільки відповідач, як власник цієї квартири, відмовився допустити його до приміщення квартири.

Зазначав, що 10 вересня 2020 року, у зв`язку з відмовою відповідача надати експерту доступ до квартири АДРЕСА_5 , його представник - адвокат Назаров Р.Ю., письмово звернувся до відповідача з проханням надати експерту доступ до приміщення його квартири з метою встановлення причини залиття квартири АДРЕСА_3 . Відповідний лист був отриманий відповідачем 15 вересня 2020 року, проте, вказаний лист відповідач проігнорував, жодної відповіді на нього ні позивачу, ні його представнику не надав та згоду на доступ до приміщення квартири АДРЕСА_5 не надав.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №14/20 від 30 вересня 2020 року розмір завданої позивачу матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3 складає 108 358,09 грн.

Позивач вважає, що затоплення його квартири мало місце саме через неправомірні дії відповідача і між ними і шкодою, яка була завдана позивачу існує безпосередній причинний зв`язок.

Посилався на те, що відповідно до кошторису, наданого ФОП ОСОБА_4 , вартість робіт по відновленню меблів до попереднього стану складає 83200 грн. (позиції 12-19 в кошторисі).

Вказував, що 16 грудня 2019 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» було укладено договір добровільного страхування майна та відповідальності, пов`язаної з експлуатацією майна №321248ив9к3, відповідно п.5.1.1 та п.9 якого страховою компанією «АРКС» прийнято на страхування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, майно, що знаходилось в цій квартирі даним договором не охоплювалось та на страхування Страховою компанією «АРКС» не приймалось.

Зазначав, що 17 вересня 2020 року подія пов`язана із затопленням квартири АДРЕСА_3 була визнана Страховою компанією «АРКС» страховим випадком, про що було складено відповідний страховий акт №ARX2625474 від 17 вересня 2020 року.

Вказував, що 21 вересня 2020 року на розрахунковий рахунок позивача від Страхової компанії «АРКС» надійшло страхове відшкодування в розмірі 107956 грн.

Посилався на те, що враховуючи суму виплаченого страхового відшкодування, з відповідача підлягає стягненню завдана позивачу майнова шкода у розмірі 83602,09 грн.

Вказував, що залиття квартири призвело до змін у його житті, оскільки цими обставинами була викликана необхідність вжиття позивачем заходів для нормалізації життя та усунення негативних явищ, завданих цією подією.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми ч.2 ст.1166 ЦК України та порушено норми ч.ч.1, 4 ст.81 ЦПК України, основоположних принципів змагальності, диспозитивності цивільного судочинства.

Вказував, що судом першої інстанції не було враховано, що саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що акт є первинним документом, який засвідчує встановлений комісією факт настання певної події, а тому дійшов помилкового висновку, що акт є неналежним та недопустимим доказом у справі.

Посилався на те, що суд необгрунтовано відмовив у прийнятті показів свідка ОСОБА_5

27 вересня 2023 року від представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказувала на те, що апеляційна скарга є необґрунтована, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Вказувала на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з недоведеністю вини відповідача у залитті квартири позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_8 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 березня 2018 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 жовтня 2020 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_9 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26 червня 2020 року.

Як зазначав позивач у позовній заяві, 27 липня 2020 року відбулося залиття його квартири.

Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 27 липня 2020 року, складеного комісією у складі: голови комісії головного інженеру Янієва Д.І., майстра технічної дільниці Олефіренко М.О. , інженера 1 категорії Розум А.Г. , слюсаря-сантехніка Хівріч С.М. , погодженого начальником ЖЕД №901 Головатою Є. встановлено, що в будинку АДРЕСА_2 трапилось залиття квартири АДРЕСА_3 , що розташована на третьому поверсі семиповерхового будинку.

У акті зазначено, що при обстеженні встановлено, що в квартирі АДРЕСА_3 в зону залиття потрапило:

вбиральня - S - 1,5 кв.м дверна коробка, меблі - пошкоджено на рівні 10 см від підлоги;

коридор - S - 7,3 кв.м підлога /ламінат/, плінтус;

кімната - S - 19,2 кв.м підлога /ламінат/, плінтус, дверна коробка, меблі, штори - пошкоджено на рівні 10 см від підлоги;

кімната - S - 21,4 кв.м підлога /ламінат/, плінтус, дверна коробка-пошкоджено на рiвнi 10 см від підлоги.

Комісією встановлено, що причиною залиття є засмічення каналізаційної мережі будівельним сміттям по стояку квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 .

В акті про залиття зазначено, що під час огляду комісією квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 будь-яких ознак, які б свідчили, що засмічення каналізаційної мережі здійснено з цих квартир - встановлено не було. Разом з цим, під час огляду квартири АДРЕСА_5 встановлено, що у вказаній квартирі проводяться будівельно-опоряджувальні роботи і засмічення каналізаційної мережі, ймовірно, мало місце саме з цієї квартири. Крім того, характер засмічення каналізаційної мережі (будівельне сміття) також вказує на те, що засмічення могло бути саме з квартири АДРЕСА_5 .

Для встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття, позивач звернувся до СПД судового експерта Свериди О.М., з яким було укладено договір №03/09/20 від 03 вересня 2020 року на виконання робіт з проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №14/20 від 30 вересня 2020 року, складеного судовим експертом Сверидою О.М. розмір матеріального збитку завданого квартирі АДРЕСА_8 становить 108 358,08 грн.

З вказаного висновку експерт вбачається, що на вирішення експерту було поставлене також питання щодо причини залиття квартири АДРЕСА_3 .

Згідно висновку експерта, встановити причину залиття квартири АДРЕСА_8 за результатами проведеного обстеження не видається можливим, оскільки:

при проведенні огляду квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 не встановлено характерних для залиття пошкоджень на поверхнях стелі, стін та підлоги. Інженерні санітарно-технічні прилади в приміщеннях квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , які приєднані до систем водопостачання, опалення та каналізації будинку, знаходяться у доброму технічному стані, пошкоджень трубопроводів водопостачання, течі в місцях врізки запірної і водорозбірної арматури, слідів ремонтів і ознак значної корозії на трубопроводах та приладах встановлено не було;

доступ до квартири АДРЕСА_5 , яка розташована на п`ятому поверсі по одному стояку з квартирою АДРЕСА_3 , для її огляду не забезпечено;

пошкоджень характерних для залиття на стелі та верхніх ділянках стін в квартирі АДРЕСА_3 не встановлено. Пошкодження в квартирі АДРЕСА_3 внаслідок залиття наявні на підлозі, плінтусі, стінах безпосередньо біля плінтусу та в нижній частині дверей;

інженерні санітарно-технічні прилади в приміщеннях квартир АДРЕСА_3 , які приєднані до систем водопостачання, опалення та каналізації будинку, знаходяться у доброму технічному стані, пошкоджень трубопроводів водопостачання, течі в місцях врізки запірної і водорозбірної арматури, слідів ремонтів і ознак значної корозії на трубопроводах та приладах встановлено не було.

На підтвердження своїх вимог щодо розміру завданої майнової шкоди, позивач також надав кошторис відновлюваного ремонту від 12 серпня 2020 року, складнений ФОП ОСОБА_4 , відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту всього становить 240 436 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача вартість робіт по відновленню меблів до попереднього стану, що разом складає 83200 грн. (позиції 12-19 в кошторисі).

16 грудня 2019 року між ОСОБА_6 та ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» було укладено договір добровільного страхування майна та відповідальності, пов`язаної з експлуатацією майна №321248ив9к3, відповідно до п.5.1.1 та п.9 якого страховою компанією «АРКС» прийнято на страхування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Майно, що знаходилось в цій квартирі даним договором не охоплювалось та на страхування Страховою компанією «АРКС» не приймалось.

17 вересня 2020 року подія пов`язана із затопленням квартири АДРЕСА_3 визнана Страховою компанією «АРКС» страховим випадком, що підтверджується страховим актом № ARX2625474 від 17 вересня 2020 року.

Згідно Додатку №1 до вказаного страхового акту позивачу встановлено страхове відшкодування в розмірі 107 956 грн.

Для розрахунку суми страхового відшкодування Страховою компанією «АРКС» використовувались відомості про вартість відновлювального ремонту, які були зазначені в кошторисі ФОП ОСОБА_4 (за вирахуванням позиції по ремонту меблів).

21 вересня 2020 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_6 від Страхової компанії «АРКС» надійшло страхове відшкодування в розмірі 107956 грн., що підтверджується випискою по рахунку за 21 вересня 2020 року.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом вказував на те, що відповідач має відшкодувати на його користь матеріальну шкоду у розмірі 83602,09 грн. (108358,09 грн. (по висновку №14/20 від 30 вересня 2020 року) + 83200 грн. (згідно кошторису) - 107956 грн. (виплата страхового відшкодування)).

Заперечуючи проти позову, відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі вказував на те, що викладені в акті про залиття обставини не відповідають дійсності, оскільки будь-яка комісія 27 липня 2020 року не відвідувала квартиру АДРЕСА_5 . Вважає, що акт про залиття не відповідає вимогам наказу №76 від 17 травня 2005 року Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» та не може вважатися належним та допустимим доказом. Зазначав, що опис меблів по акту ЖЕД-901 та кошторису і акту наданого ФОП ОСОБА_4 не співпадає, а тому немає підстав стверджувати, що саме залиттям пошкоджені столики, тумби тощо, які ремонтував позивач. При цьому, про проведення судової будівельно-технічної експертизи відповідача взагалі не було попереджено завчасно, з огляду на те, що він проживає в м.Кременчук, а лист представника позивача було надіслано вже після виходу експерта за адресою. Посилався на неточності формулювань в акті про залиття, в якому зазначається про те, що «засмічення каналізаційної мережі ймовірно мало місце з квартири АДРЕСА_5 », «засмічення могло бути саме з квартири АДРЕСА_5 ».

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції в якості свідків були допитані: ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_5 в суді першої інстанції пояснив, що він мав доступ до квартири позивача АДРЕСА_3 , оскільки позивач є громадянином Литовської Республіки та більшість часу знаходиться за кордоном, і лише іноді відвідує квартиру. 25-27 березня 2021 року (точної дати не пам`ятає) отримав дзвінок від сусідів та дізнався про те, що з квартири позивача йде вода, та назабаром в той же день приїхав до квартири. Зайшовши у квартиру, виявив, що на підлозі був каналізаційний бруд, спричинений залиттям, що відбувалося, зокрема, з унітазу. Від сусідів дізнався, що в будинку йде ремонт та десь поверхами вище перестала працювати каналізація. Після цього, піднявся поверхом вище, та виявив, що там ремонту не було, проте, ремонт відбувався через поверх вище. На поверсі №5 біля квартири АДРЕСА_5 відповідача побачив робітників початкових ремонтних робіт. У квартирі АДРЕСА_3 будь-яких пошкоджень трубопроводів не виявив, у квартирі поверхом вище, в яку він заходив, жодних пошкоджень та ознак залиття також не виявив, у квартирі АДРЕСА_5 , в яку він також заходив, відбувалися будівельні роботи, було все розламано та стояв будівельний унітаз, в який, як він зрозумів, викидалось будівельне сміття. Також повідомив, що у телефонній розмові з власником квартири АДРЕСА_5 , останній повідомив, що у його квартирі відбуваються ремонтні роботи і можливо було допущено якусь помилку робітниками, попросив зафіксувати все зі свого боку, надати акт комунальних служб.

Допитаний у судовому засідання суду першої інстанції свідок ОСОБА_10 пояснив, що 27 липня 2020 року під час розмови з сином (відповідачем) дізнався про те, що потрібно їхати до Києва, оскільки в будинку, в якому знаходиться квартира відповідача відбулося залиття. Тому, наступного дня, 28 липня 2020 року вранці, разом з відповідачем виїхали з м.Кременчук до м.Києва та близько 11-12 години під`їхали до будинку, де зустріли представника ЖЕД, яка повідомила про те, що вони затопили квартиру та їм необхідно оплатити за прочищення труб та відведення води. Свідок вказує, що на запитання про те, яким чином було складено акт про залиття, без доступу до квартирі відповідача, представник ЖЕД чіткої відповіді не дала. Після цього, вони зайшли до своєї квартири. Ремонтних робіт в квартирі не відбувалося, квартира була чиста, без сміття, вікна були закриті, клеми води також закриті. Вказав, що попередній раз квартиру відповідача відвідував приблизно за місяць до цієї події. Ремонтні роботи, які велися в квартирі відповідача, було закінчено більше двох тижнів до моменту залиття квартири позивача, про що він дізнався від свого сина (відповідача).

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Позивачем на підтвердження факту залиття належної йому квартири з вини відповідача та розміру завданої шкоди були надані письмові докази, а саме: акт про залиття аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 27 липня 2020 року; висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №14/20 від 30 вересня 2020 року, складеного судовим експертом Сверидою О.М., кошторис складений ФОП ОСОБА_4 .

Вказані докази у суду апеляційної інстанції не викликають сумнівів щодо їх правильності.

Згідно з ч.1 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

При цьому, відповідач, вказуючи на те, що опис меблів по акту ЖЕД-901 та кошторису і акту наданого ФОП ОСОБА_4 не співпадає, а тому немає підстав стверджувати, що саме залиттям пошкоджені столики, тумби тощо, які ремонтував позивач та позивачем не надано доказів, що залиття його квартири відбулося з квартири відповідача АДРЕСА_5 , не був позбавлений можливості звернутися до експертної установи для проведення експертизи щодо встановлення причини залиття, визначення розміру завданої матеріальної шкоди та надати висновок до суду апеляційної інстанції.

Отже, відповідачем не спростовано презумпцію його вини у заподіянні шкоди майну позивача та не надано доказів того, що шкода була спричинена саме не з його вини, доказів, які б спростовували вимоги позивача і надані ним докази.

А відтак, доводи сторони відповідача про те, що його вина у заподіянні шкоди ОСОБА_6 відсутня, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Посилання сторони відповідача на те, що про проведення судової будівельно-технічної експертизи ОСОБА_3 взагалі не було попереджено завчасно, з огляду на те, що він проживає в м.Кременчук, а лист представника позивача було надіслано вже після виходу експерта за адресою не підтверджують відсутність вини останнього у заподіянні шкоди позивачу, виходячи з наступного.

Як вбачається з висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №14/20 від 30 вересня 2020 року, складеного судовим експертом Сверидою О.М. обстеження квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_10 проведено 09 вересня 2020 року в присутності представника ОСОБА_6 .

У висновку зазначено, що при проведення огляду квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 не встановлено характерних для залиття пошкоджень на поверхнях стелі, стін та підлоги. Інженерні санітарно-технічні прилади в приміщеннях квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , які приєднані до системи водопостачання, опалення та каналізації будинку, знаходяться у доброму технічному стані, пошкоджень трубопроводів водопостачання, течі в місцях врізки запірної і водорозбірної арматури, слідів ремонтів і ознак значної корозії на трубопроводах встановлено не було.

10 вересня 2020 року, у зв`язку з тим, що не було забезпечено експерту доступ до квартири АДРЕСА_5 , представником позивача на адресу відповідача було направлено лист, в якому представник позивача просив допустити експерта для огляду приміщення квартири АДРЕСА_5 . Повідомив, що експерт може прибути у період з 14 вересня 2020 року по 28 вересня 2020 року в заздалегідь узгоджений час. Для узгодження дати та часу прибуття експерта представник позивача просив зв`язатися з ним та надати письмову згоду на проведення огляду квартири АДРЕСА_5 (т.1 а.с.69-70).

Вказаний лист відповідач отримав 15 вересня 2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Доказів того, що відповідач надав будь-яку відповідь на вказаний лист та/або згоду чи незгоду на доступ до приміщення квартири АДРЕСА_5 матеріали справи не містять.

30 вересня 2020 року судовим експертом було складено висновок.

Щодо доводів сторони відповідача про те, що акт про залиття не відповідає вимогам наказу №76 від 17 травня 2005 року Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» та не може вважатися належним та допустимим доказом, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно Додатку №4 в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Як вбачається з акту про залиття від 27 липня 2020 року, він складений та підписаний членами комісії після обстеження квартири АДРЕСА_8 та квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , містить усі необхідні дані та відомості, а саме: дату його складання, анкетні дані та посади членів комісії, які приймали участь у його складанні, адресу квартири, що зазнала пошкоджень, характер ушкоджень та їх обсяг, адресу квартири, з якої відбулося залиття, а відтак цей акт є належним і допустимим доказом протиправності поведінки відповідача та його вини у залитті квартири позивача та заподіянні йому матеріальної шкоди.

Посилання відповідача на те, що в акті про залиття є неточності, а саме зазначається про те, що «засмічення каналізаційної мережі ймовірно мало місце з квартири АДРЕСА_5 », «засмічення могло бути саме з квартири АДРЕСА_5 » не спростовують вину власника квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_3 у залитті квартири позивача та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

При цьому слід зазначити, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Отже, акт від 27 липня 2020 року в силу статей 77, 78 ЦПК України є належним і допустимим доказом тієї обставини, що залиття квартири позивача відбулось з вини відповідача.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про те, що акт від 27 липня 2020 року, наданий позивачем, не може бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди та що позивачем не доведено наявності спричиненої майнової шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні.

Отже, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Оскільки, позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню ОСОБА_3 .

Визначаючи розмір майнової шкоди завданої позивачу, колегія суддів бере до уваги висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №14/20 від 30 вересня 2020 року, складений судовим експертом Сверидою О.М., кошторис складений ФОП ОСОБА_4 та докази сплати страхового відшкодування на користь позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає майнова шкода у розмірі 83602,09 грн. (108358,09 грн. (по висновку №14/20 від 30 вересня 2020 року) + 83200 грн. (згідно кошторису) - 107956 грн. (виплата страхового відшкодування)).

За проведення експертизи позивачем було сплачено 6437 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 08 вересня 2020 року.

А відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи за проведення експертизи у розмірі 6437 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн. та обґрунтовував її тим, що було порушено звичний спосіб його життя, виникла необхідність докладати зусиль для його нормалізації, витрачення часу для вирішення проблем з усунення наслідків залиття.

Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У п.9 постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, беручи до уваги те, що у зв`язку із залиттям квартири позивача останній переніс моральні переживання та незручності, враховуючи характер залиття (засмічення каналізаційної мережі). колегія вважає справедливим розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 10000 грн.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2340,05 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просила стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн.

Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову позивача, а відтак витрати на правову допомогу, понесені відповідачем у розмірі 2000 грн. відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 майнову шкоду у розмірі 83602 грн. 09 коп., витрати за проведення експертизи у розмірі 6437 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та витрати по сплату судового збору у розмірі 2340 грн. 05 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: