Справа № 740/3621/23
Провадження № 2/740/81/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Зінич А.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить припинити право спільної часткової власності сторін на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказану квартиру в цілому.

Позов аргументує тим, що з 2003 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , у власності якого була квартира АДРЕСА_1 . У 2001 році ОСОБА_3 добудував житлову прибудову (житлову кімнату), площею 15.5 кв.м., яка була прийнята в експлуатацію та приєднана до загальної площі квартири. 27.11.2001 вказана житлова кімната, що складала 1/5 частину квартири, була продана ОСОБА_4 власнику квартири АДРЕСА_2 , а квартира ОСОБА_3 стала об`єктом спільної часткової власності, в якому 4/5 частини належало ОСОБА_3 , а 1/5 частина ОСОБА_4 .

30.09.2004 ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Ніжинської міської ради приєднала придбану нею 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 до належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_3 в цьому ж будинку і квартира ОСОБА_4 з даного моменту почала рахуватись як трикімнатна. Тобто фактично відбувся виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, проте співвласниками не було внесено необхідних змін до реєстру речових прав.

29.12.2004 ОСОБА_4 подарувала квартиру АДРЕСА_3 в цілому (з урахуванням приєднаної 1/5 частки) ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли 4/5 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка зверталась до ЦНАПу виконавчого комітету Ніжинської міської ради із заявою про припинення права спільної часткової власності та реєстрації права власності на квартиру в цілому, проте їй було відмовлено у проведенні таких змін із посиланням на відсутність нотаріально посвідчених договорів про поділ спільного майна або виділ у натурі частки.

Оскільки право спільної часткової власності фактично є припиненим і квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 існують як два окремих ізольованих об`єкта, проте відсутні відповідні договори між колишніми співвласниками, які можливо надати для реєстрації змін в реєстрі речових прав, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді 10.08.2023 провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання.

Учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились, подавши письмові зави про розгляд справи за їх відсутності, а відповідачка ОСОБА_2 - також про визнання позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

У відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Установлено, що чоловік позивачки ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.09.2001.

Рішенням виконавчого комітету Ніжинської міської ради № 449 від 30.07.2001 затверджено акт прийняття та введення в дію індивідуальних житлових будинків або житлових прибудов, господарських будівель, а саме: житлової прибудови по АДРЕСА_5 , власником якої був ОСОБА_3 , а також дозволено останньому оформити технічну документацію на побудовані до житлового будинку АДРЕСА_5 житлову прибудову розміром 3,70х5,57 м, прибудову нежитлову розміром 3,72х6,06 м, тамбур розміром 2,60х1,30 та прибудовані біля будинку гараж та сарай ( а.с. 11-13).

Як вбачається з інвентаризаційної справи № 01-04446 на домоволодіння АДРЕСА_6 , вказана прибудова була відчужена ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 27.11.2001, як 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , яка, крім того, була власником 12/25 частин даного житлового будинку.

В подальшому на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради №633 від 21.10.2004, у зв`язку з переобладнанням, за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_2 .

У відповідності до ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За приписами ст.364 ЦК України,співвласник має право на виділ у натурі частки із майна,що є у спільній частковій власності (ч.1). У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3).

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Отже, зареєструвавши право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 було проведено фактично виділ своєї частки у майні, внаслідок чого вона вибула зі складу учасників спільної власності.

Згідно договору дарування квартири від 29.12.2004 ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 належну їй квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

З довідки КП «Ніжинське МБТІ» № 424 від 07.07.2020 вбачається, що після продажу 1/5 частини квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_4 за ОСОБА_3 залишилось зареєстровано право власності на 4/5 часток квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно копії спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після померлого, в тому числі на 4/5 часток у праві власності на вищевказану квартиру, прийняла його дружина ОСОБА_1 , отримавши 20.10.2020 відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 39-61).

Оскільки 4/5 частки спірної квартири, на які позивачка набула право власності є фактично окремою квартирою, а співвласник 1/5 частки цієї квартири припинила спільну часткову власність у квартирі АДРЕСА_1 , позивачка звернулась до ЦНАПу виконавчого комітету Ніжинської міської ради з метою реєстрації за нею права власності на квартиру АДРЕСА_4 в цілому. Проте, як вбачається з відповіді державного реєстратора сектору державної реєстрації речових прав та їх обтяжень відділу державної реєстрації від 02.06.2023 № 06-10/718, ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні відповідної реєстрації з підстав неподання передбачених законодавством документів, а саме: договору про поділ спільного майна, договору про виділ у натурі части із спільного майна або відповідного рішення суду ( а.с 15-16).

Таким чином, оскільки право власності на нього за наданими документами державним реєстратором не визнається, що позбавляє позивача можливості провести його державну реєстрацію, право власності підлягає захисту в судовому порядку.

Так, статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з наведеного, позивачка позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом припинення права спільної часткової власності на квартиру та визнання за нею права власності.

Керуючись ст.ст.15, 16, 81, 200, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Карпусь