ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 вересня 2024 року

м. Харків

справа № 642/5907/21

провадження № 22-ц/818/3035/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Люшні А.І., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Харківської міської ради на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року, постановлену суддею Грінчук О.П., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року Харківська міська рада звернулась з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати відповідача здійснити за власний рахунок перебудову фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії - закрито, на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Харківська міська рада звернулася як власник земельної ділянки до ОСОБА_1 із позовною вимогою зобов`язати ОСОБА_1 здійснити за власний рахунок перебудову фасаду приміщення № 5, 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва. Наголошує, що в контексті справи, що розглядається не реалізовувалися делеговані повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Звертає увагу на те, що спеціально уповноваженим виконавчим органом Харківської міської ради, якому делеговано повноваження щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю - Інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю не реалізовувалися делеговані повноваження стосовно вказаного об`єкта і вказаний виконавчий орган не є учасником (стороною) у розгляді справи. Самочинне будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено Інспекцією з благоустрою Департаментом територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (далі-Інспекція з благоустрою) в рамках самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів. Вказує, що Харківська міська рада, реалізуючи право на самозахист цивільного права і законодавчо визначені повноваження щодо самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема виявлення фактів самочинного будівництва, реалізацію яких здійснює Інспекція з благоустрою відповідно до Положення про Інспекцію з благоустрою і чинного законодавства, використала зібрані вказаним виконавчим органом фактичні матеріали по справі та звернулася до суду виключно як власник земельної ділянки, а не як орган, що здійснює владно-управлінські функції. Отже спір, який є предметом цього судового розгляду, пов`язаний із вирішенням питання щодо речового права позивача на землю, що відповідно до усталених правових висновків Великої Палати Верховного Суду підтверджує приватноправовий характер спірних правовідносин. Тому з огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин, даний спір є цивільним (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №922/439/21). Схожу правову позицію щодо юрисдикції суду викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 639/6261/13-ц, від 07 серпня 2019 рок у справі № 523/11508/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 520/9253/17 та від 10 грудня 2019 року у справі № 910/28188/14.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому провадження у цій цивільній справі, яке було відкрито помилково, підлягає закриттю на підставі п.1ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єктом владних повноважень згідно зі статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.

Отже, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг, при цьому ці управлінські функції чи адміністративні послуги суб`єкт здійснює саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Матеріали справи свідчать, що у Харківська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати відповідача здійснити за власний рахунок перебудову фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва.

В обгрунтування позову зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 . Актом перевірки благоустрою м. Харкова №561-А від 19 червня 2021 року встановлено порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а саме: на фасаді вказаного нежитлового приміщення проведені роботи з влаштування прибудови замість раніше існуючого ганку, а саме на момент перевірки вже були змонтовані опорні металоконструкції, кріплення яких передбачає втручання в несуче-огороджувальні конструкції житлового будинку, влаштовано дах та розпочаті роботи зі скління фасаду. Внаслідок чого змінився зовнішній вигляд фасаду будинку, який було спроектовано за архітектурно-планувальними завданнями, роботи проводяться без декларативно-дозвільних документів. Інспекцію з благоустрою Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (далі - Інспекція з благоустрою) за фактом виявлених порушень видано Припис №561-П від 10 червня 2021 року про усунення порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, у строк до 17 червня 2021 року. 18 червня 2021 року під час виходу щодо перевірки виконання вимог припису встановлено, що припис не виконано. Під час ознайомлення з технічним паспортом на групу нежитлових приміщень 1го поверху №5-:-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , виготовленого ТОВ «Юридична компанія «Калина» від 29 жовтня 2020 року, інвентаризаційна справа №85-1 встановлено, що згідно з планом приміщень, до приміщення №5 замість раніше існуючого ганку з вхідною групою влаштовано прибудову. В ході ознайомлення з інвентаризаційною справою №70391 КП «ХМ БТІ» встановлено, що згідно з поверховим планом та експлікації приміщень 1го поверху №5-:-10 в літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , приміщення №5 має вхідну групу у вигляді сходів, будь-які прибудови відсутні. Таким чином, Інспекцією виявлено факт самочинного влаштування прибудови фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 . Посилаючись на вказані обставини, Харківська міська рада просила зобов`язати ОСОБА_2 здійснити за власний рахунок перебудову фасаду нежитлового приміщення №5 1-го поверху у житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови з одночасним відновленням раніше існуючого ганку, привівши фасад будинку у стан, що існував до здійснення самочинного будівництва. Як підставу звернення ХМР до суду із даним позовом зазначено, що роботи з виконання вищевказаної прибудови проведені без декларативно-дозвільних документів. При цьому, Харківська міська рада є власником земельної ділянки, на якій знаходиться вказане нежитлове приміщення і відповідачем здійснено самочинне будівництво, а тому порушено права на землю територіальної громади. Також зазначено про порушення прав співвласників багатоквартирного будинку.

Отже, із змісту позовної заяви вбачається, що Харківська міська рада звернулася до суду із даним позовом, саме як власник земельної ділянки на якій розташований спірний нерухомий об?єкт, а даний позов направлений на захист прав та інтересів Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, шляхом зобов?язання відповідача за власний рахунок здійснити перебудову фасаду приміщень, знесення самочинно збудованої прибудови та приведення фасаду у первісний стан.

Відповідно до частин першої четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) дійшла висновку, що у силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 461/3490/18 (провадження № 61-5180св21) у подібних правовідносинах зазначено, що належним способом захисту прав власності міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такої забудови, яку позивач вважає самочинною, відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. Належним відповідачем за такою вимогою є власник відповідної забудови.

У пунктах 37-40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року по справі № 680/214/16-ц зазначено: «Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З огляду на зміст наведених приписів, реалізуючи право державної власності на земельну ділянку, відповідний орган державної влади наділений повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки, тобто за захистом майнових прав у приватноправових відносинах. Указане стосується також випадків здійснення у визначених законом випадках представництва інтересів держави прокурором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що спір власника земельної ділянки щодо захисту майнового права на неї з особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на цій ділянці, розглядається за правилами господарського або цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (див. постанову від 11 червня 2019 року у справі № 917/375/18 (пункт 6.30)).

Із змісту позовної заяви вбачається, що Харківська міська рада звернулася до суду із даним позовом, саме як власник земельної ділянки на якій розташований спірний нерухомий об?єкт, а даний позов направлений на захист прав та інтересів Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, шляхом зобов?язання відповідача за власний рахунок здійснити перебудову фасаду приміщень, знесення самочинно збудованої прибудови та приведення фасаду у первісний стан.

Оскільки позов спрямований на захист права власності, то спір має приватно правовий характер, а тому підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Наведені в оскаржуваній ухвалі суду посилання на постанови Верховного Суду є помилковими, оскільки обставини тих справ не є тотожними обставинам даної справи, а саме в справі, що розглядається Харківська міська рада звернулася до суду і цим позовом саме як землевласник, а не як суб?єкт владних повноважень.

Суд першої інстанції окремо посилається на постанову Харківського апеляційного суду від 28 березня 2024 року у справі № 642/3361/21.

Між тим, за обставинам тієї справи предметом позову є знесення балкону на 2-му поверсі багатоповерхового будинку.

Отже, той позов не був спрямований на захист прав Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій розміщено об?єкт самочинного будівництва.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень статті 379 ЦПК України однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для розгляду заяв по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді А.І. Люшня

О.Ю. Тичкова