Провадження №: 2/336/304/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Савеленко О.А.

за участю секретаря судового засідання Подліянової Т.Ф.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

свідка ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Обушенко Ганна Олександрівна про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

17.07.2023 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_5 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Обушенко Г.О. про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , причина смерті гостра коронарна смерть.

Після його смерті відкрилася спадщина у вигляду банківських вкладів, які батько отримав в якості спадку від дідуся позивача ОСОБА_7 .

У строк встановлений законом позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

При оформленні документів для прийняття спадщини нотаріус повідомив позивача про надходження від дружини спадкодавця - ОСОБА_5 (його матері) заяви про прийняття спадщини, остання претендує на 2/3 частини усього спадкового майна (банківських вкладів).

Позивач стверджує, що вважав розірваним шлюб між батьками, оскільки після його народження, а саме з 1991 року батьки проживали окремо, спільне господарство не вели, у кожного було своє особисте життя, батько і мати час від часу проживали з іншими людьми, ніхто з них не цікавився здоров?ям, життям один одного. Батько постійно проживав зі своїми батьками до 2017 року ( ОСОБА_8 1932 р.н. та ОСОБА_7 1929 р.н.).

За таких обставин, вважає, що наявні підстави для усунення ОСОБА_5 від права на спадкування у спадковому майні, оскільки: майно на яке претендує відповідач не набуте подружжям під час шлюбу, і не належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; у спадкодавця та відповідача був наявний конфлікт; відповідач зі спадкодавцем, внаслідок наведеного вище конфлікту з 1991 року не спілкувалася; наявні грошові вклади спадкодавець отримав у спадок від свого батька ОСОБА_7 ; відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги у зв?язку з хворобами та неможливістю в повній мірі себе обслужити та забезпечити матеріально.

Окрім наведеного, відповідач не цікавилася життям та здоров?ям померлого, який, в силу своїх захворювань та віку був у безпорадному стані, та не приймала участь у витратах на лікування та у інших витратах на його утримання.

Стверджує, що з 2014 року проживав із батьком та дідусем і бабусею, здійснював за ними догляд. Після смерті дідуся в 15.07.2017 року взагалі постійно проживав із батьком, допомагав йому фізично і матеріально, виконував будь-які необхідні дії від його імені за довіреністю.

За станом здоров`я батько не працював і не мав постійного джерела існування.

Незадовго до смерті влітку 2022 року проходив лікування в Міському психоневрологічному диспансері м. Запоріжжя.

За таких обставин, вважає, ОСОБА_5 не має права на спадкування і є негідною цього права.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Витребувано у приватного Нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Обушенко Г.О., копію спадкової справи після померлого ОСОБА_6

04.10.2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя постановлено ухвалу, якою витребувано: від головного управління ДПС у Запорізькій області інформацію про доходи ОСОБА_6 , у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10 та КУ Запорізький міський психоневрологічний диспансер» відомості про стан здоров`я ОСОБА_6

19.10.2023 року представником відповідача подано відзив по справі, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Так, відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 за весь час описаний у позові не був спроможний когось утримувати або кимось піклуватися, оскільки доходу не мав. Регулярно виносив речі з квартири відповідачки та збував їх в ломбард. Коли крадіжки набули системного характеру, відповідачка заборонила позивачеві доступ до своєї квартири, після чого останній напав на неї і спричинив тілесні ушкодження. Окрім іншого, відповідач посилається на те, що у покійного ОСОБА_6 так і у його батька малися значні накопичення на депозитних рахунках, які дозволяли забезпечувати достатній життєвий рівень.

У судовому засіданні 01.04.2024 року ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Позиції учасників справи.

03.05.2024 року позивач та його представник у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Обушенко Г.О. надіслала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді, керуючись законом, дійшов наступних висновків.

Нормативне обґрунтування.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4ст. 10 ЦПК).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України.

Правовідносини пов`язані із захистом права власності та спадкуванням врегульовані Цивільним кодексом України(Книга шоста). Також Законами України «Про нотаріат». Крім того, у судовій практиці застосовується Постанова Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування» та іншими нормативно-правовими актами.

За приписом статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5статті 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За положеннями частини 3 статті 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За приписом частини 1статті 1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з положеннями статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.1224 ЦК України, встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, при цьому вказані обмеження стосуються всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частину у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 676/6852/17 (провадження № 61-17477св19), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), від 19 лютого 2020 року у справі № 205/5168/18 (провадження № 61-18878св19), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 01 лютого 2022 року у справі № 759/18917/17 (провадження № 61-12894св20), від 18 лютого 2022 року у справі № 756/415/21 (провадження № 61-18138в21).

Обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі ( а.с. 13).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12).

За життя ОСОБА_9 змінив прізвище на ОСОБА_6 а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на все його майно.

З матеріалів спадкової справи № 03/2023 заведеної приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального кругу Обушенко Г.О. вбачається, що 20.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В заяві вказав, що окрім нього є ще спадкоємці, а саме його матір та дружина померлого ОСОБА_5 (а.с. 46).

10.04.2023 року з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася і ОСОБА_5 (а.с.63).

Згідно інформації наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» ОСОБА_6 не мав укладеної декларації з лікарем цього закладу, перебував на обліку за місцем мешкання, медична карта в архіві закладу відсутня (а.с.128).

КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» надав суду Епікриз ОСОБА_6 з якого вбачається, що останній проходив в цьому медичному закладі лікування у період з 26.07.2022 по 09.08.2022, діагноз виражені розлади особистості внаслідок органічного ураження головного мозку (а.с. 136-139).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомила, що з позивачем на даний час проживають однією сім`єю. З ОСОБА_10 вона познайомилась в травні 2022 року, а з червня 2022 року вони почали разом проживати за місцем її проживання: АДРЕСА_1 . Один раз на місяць позивач їздив до батька ОСОБА_6 , відвозив йому продукти, допомагав по господарству. З матір`ю позивача також була знайома. У померлого ОСОБА_6 були психічні розлади, які проявились незадовго до смерті, він проживав за рахунок відсотків від коштів, які зберігалися на депозитних рахунках. Позивач зі своєю матір`ю, до смерті батька, спілкувався нормально.

Інші свідки заявлені позивачем до суду не з`явилися, причини неявки не повідомили, а позивач у судовому засіданні повідомив, що вони не бажають давати свідчення та до суду не з`являться у зв`язку з чим просив їх не викликати.

Висновки суду.

До числа спадкоємців першої черги належать позивач та відповідач.

За приписами ст. 1217 Цивільного Кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Приписами ч.5 ст.1224 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позовні як на підставу його пред`явлення, передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині. А також на осіб, на користь яких зроблено відповідальний відказ.

Згідно роз`яснень, викладених у п.6 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування", факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Тобто, при розгляді позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що на підтвердження безпорадного стану померлого суду не надано жодного належного доказу.

Свідок з боку позивача також не підтвердила того факту, що померлий через свій похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Медична довідка КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги», свідчить лише про перебування померлого на лікуванні незадовго до смерті.

Інших доказів про перебування померлого тривалий час на лікуванні, необхідність останнього в постійному догляді, позивачем суду не надано.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача, враховуючи його проживання разом з позивачем та фінансовий стан.

Окрім того, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, доводи позивача про те, що він не знав, що батьки перебувають у шлюбі, оскільки звертаючись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, він вказав про те, що є ще спадкоємці, а саме його матір та дружина батька.

Також спростовуються матеріалами справи і доводи позивача, про те, що він самостійно утримував батька, який потребував такої допомоги.

Так, згідно інформації наданої ПФ України, ОСОБА_1 за 2014-2021 роки мав незначні доходи від 1700,00 грн. до 28000,00 грн. на рік (а.с. 169). Між тим, померлий ОСОБА_6 , мав значні грошові заощадження, що підтверджується інформацією наданою банками на запити нотаріуса (а.с. 68-73).

Враховуючи викладене вище, підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом, у суду немає, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Згідно п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 1224 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Обушенко Ганна Олександрівна про усунення від права на спадкування - відмовити.

Інформація про учасників справи:

1)Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

2)Відповідач: ОСОБА_5 ., ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.А. Савеленко

03.05.24