Справа № 201/4263/24
Провадження № 2-н/201/97/2024
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

15 квітня 2024 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ТОВ «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» на її користь заборгованість за нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 221 535,26 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 289 096,56 грн., а всього 510 631,82 грн.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, приходжу наступних висновків.

Наказне провадження один із видів проваджень цивільного судочинства, у якому без розгляду справи по суті на підставі безспірних вимог та доказів, поданих заявником, видається судовий наказ, згідно з яким з боржника стягуються грошові кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу видно, що наказом Генерального директора ТОВ «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» по особовому складу № 35/Лр від 11.04.2012р., ОСОБА_1 12.04.2012р. прийнято на роботу на посаду директора з правових питань з окладом 6 865,00 грн. на місяць (п. 3 наказу).

Наказом Генерального директора ТОВ «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» № 90-к від 01.12.2023р. про звільнення з роботи за угодою сторін, звільнено заступника Генерального директора з правових питань керівництва ОСОБА_1 з 01.12.2023р. за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. Компенсації підлягають 136 календарних днів невикористаної відпустки.

Як зазначено у ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу, зокрема, повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

До заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України).

Порядок розгляду заяви про видачу судового наказу врегульований ст.ст. 165, 167 цього Кодексу. Зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) затверджена Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який затверджений постановою КМУ від 26.09.2001р. № 1266.

У довідці зазначається: місяці розрахункового періоду, кількість календарних (на вимогу Фонду соціального страхування України - робочих) днів у розрахунковому періоді, за винятком календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, заробітна плата (грошове забезпечення, винагорода за цивільно-правовим договором), на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески, сума страхових внесків та/або єдиного внеску, сплачена застрахованою особою, розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб згідно із Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, роз`яснено, що до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Відповідно п. 9 Постанови, наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

До матеріалів заяви долучено копію довідки № МА000000014 від 31.12.2023р., видану ОСОБА_1 в тому, що вона працювала в ТОВ «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ» з 12.04.2012р. по 01.12.2023р. на посаді заступника Генерального директора з правових питань.

ОСОБА_1 нараховано до виплати наступні суми: у жовтні 2022 року 6 649,09 грн., у листопаді 2022 року 10 486,27 грн., у грудні 2022 року 9 778,07 грн., у січні 2023 року 9 778,07 грн., у лютому 2023 року 9 778,07 грн., у березні 2023 року 9 778,07 грн., у квітні 2023 року 9 778,07 грн., у травні 2023 року 10 945,76 грн., у червні 2023 року 9 778,07 грн., у липні 2023 року 3 139,50 грн., у серпні 2023 року 5 514,25 грн., у вересні 2023 року 5 514,25 грн., у жовтні 2023 року 5 514,25 грн., у листопаді 2023 року 5 554,50 грн., у грудні 2023 року 109 548,97 грн., а всього 221 535,26 грн.

У заяві про видачу судового наказу заявниця розрахувала суми належні їй до виплати наступним чином. Заробітна плата, що належала до виплати їй за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення, становила 5 554,50 грн. - за листопад 2023 року, 109 548,97 грн. - за грудень 2023 року. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Відтак, середньоденна заробітна плата становить 2 676,82 грн. (115 103,47 грн. / 43 робочих дні за останні два місяці (згідно даних виробничого календаря на 2023 рік у листопаді 2023 року було 22 робочих днів та у грудні 2023 року 21 робочих днів)).

Кількість робочих днів за час затримки розрахунку з 01.12.2023р. по 18.03.2024р. (день подання цієї заяви до суду) становить 108 днів. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 289 096,56 грн. (108 х 2676,82 грн.).

При цьому з наданої довідки не випливає, що вказані сумі не виплачені заявниці, а отже така довідка не може бути прийнята судом як належний доказ існування заборгованості по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 .

Крім того, з наявної довідки не можливо встановити складові нарахованої до виплати заявниці у грудні 2023 року суми у розмірі 109 548,97 грн., з огляду на її оклад, який значно меншим. Вказане ставить під сумнів безспірність розміру нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку, сума якого також підлягає стягненню у наказному провадженні.

Під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Також суд не наділений повноваженнями в межах наказного провадження здійснювати розрахунки сум.

Зі змісту ст. 161 ЦПК України випливає, що для видачі судового наказу вимоги заявника мають стосуватися лише стягнення грошової суми. Спори, що виникають на підставі інших вимог, розглядають за правилами позовного провадження. У п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України законодавець зазначив, що лише на підставі однієї з вимог ст. 161 може бути видано судовий наказ. Другою дуже важливою умовою для застосування наказного провадження є необхідність, щоб із заяви та поданих документів заявника вбачалося виникнення або порушення права грошової вимоги, а вимоги заявника мають бути безспірними.

Відтак, безспірними є вимоги заявника, що випливають із зазначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Отже, вимоги заявника викладаються у заяві про видачу судового наказу та підтверджуються відповідними документами, які своєю чергою мають бути вагомими, переконливими і такими, що не викликають підозри щодо їх достовірності.

Разом з цим, з наданих заявником документів не вбачається безспірність грошових вимог, оскільки обставини, на які він посилається, не підтверджені належними доказами.

Крім того, суддею звертається увага на наступне.

Заявницею в заяві зазначено, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Як зазначається у Постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/4518/16 від 30.01.2019р., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

У відповідності до ч. 1 ст. 164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Отже, положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не розповсюджуються на заявника.

Пунктом 4-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день звернення до суду становить 302,80 грн.

У п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України зазначено, що до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Однак, заявницею не надано доказів сплати судового збору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу, суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Оскільки із поданої заяви та долучених до неї доказів не вбачається виникнення у заявника безспірного права грошової вимоги саме на ту суму та протягом того періоду, який вказаний у заяві про видачу судового наказу, а також останнім не сплачено судового збору, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 160-167, 260 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний аеропорт «Дніпропетровськ».

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.С. Наумова