Справа № 344/5004/24
Провадження № 22-ц/4808/650/24
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Гудяк Х.М.

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката

Парфана Т. Д.

ОСОБА_2 її представника адвоката Прімерової Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Парфана Тараса Дмитровича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 22 березня 2024 року, постановлену в складі судді Бородовського С.О. в м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про скасування розрахунку зі сплати аліментів та визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про скасування розрахунку зі сплати аліментів та визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що Сихівським районним судом м.Львова 25.03.2010 року видано виконавчий лист N2-2803/06 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини на користь ОСОБА_2 в розмірі частини заробітку , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.04.2006 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа N2-2803/06 Сихівським відділом ДВС відкрито виконавче провадження N°36688224. 26.04.2013 року головним державним виконавцем Сихівського відділу ДВС винесено постанову, якою закінчено виконавче провадження N36688224. Згідно зі змістом постанови станом на 26.04.2013 року у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів відсутня. 07.06.2013 року державним виконавцем Деснянського відділу ДВС м.Києва Клименком О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження BП 38345403 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі заробітку. Згідно із розрахунком заборгованості із сплати аліментів державного виконавця Вілілу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства костипії (м. Івано-Франківськ) Нагорняка І.Р. сума, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 станом на 01 липня 2021 року за період з травня 2013 року по травень 2019 року коштів становить 69 200.00 грн, сума сплачених коштів - 65 294,31 грн. ОСОБА_1 регулярно впродовж 2014 - 2019 років сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , шляхом направлення поштових переказів ім 'я ОСОБА_2 . Він не згідний з розрахунком заборгованості по аліментах та оскаржив його, внаслідок чого 17.06.2019р. державним виконавцем Пічкур Ю. було виконано новий розрахунок, відповідно до якого розмір заборгованості склав 90 138,94 грн. Вказує, що даний розрахунок є помилковим. У вказаному розрахунку розмір доходів ОСОБА_1 відповідає даним Пенсійного фонду України про нараховану заробітну плату за вказаний період, які містяться в матеріалах виконавчого провадження, однак , виконавець провела розрахунок заборгованості з квітня 2006 року, не врахувавши, що заборгованості зі сплати аліментів станом на 26.04.2013 у ОСОБА_1 не було, що підтверджується постановою державного виконавця Сихівського ВДВС Лавришина М. від 26.04.2013р., розрахунком заборгованості станом на 31.03.2013 року та записом державного виконавця на дублікаті виконавчого листа. Також при здійсненні розрахунку державним виконавцем не враховано аліменти в розмірі 3 975,07 грн, стягнуті роботодавцем ТОВ «П.В.К. за період з квітня 2013 року по квітень 2014 року та самостійно сплачені боржником аліменти впродовж 2014-2019 років на суму 69 200 грн. Просив скасувати розрахунок зі сплати аліментів згідно виконавчого листа N62-2803/06 від 25.03.2010, виданого Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі частини заробітку починаючи з 13.04.2006 року до досягнення повноліття, обчислений державним виконавцем Івано-Франківського ВДВС в Івано- Франківському районі Івано-Франківської області Г.Морозовою станом на 27.12.2023 року в розмірі 185 159, 02 грн та обчислити заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа N2-2803/06 від 25.03.2010, виданого Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини у розмірі частини заробітку починаючи з 13.04.2006 року до досягнення повноліття, в розмірі - 24 707,78 грн .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про скасування розрахунку зі сплати аліментів та визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокат Парфан Т. Д. подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що між позивачем і відповідачем ОСОБА_6 існує спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 відповідно до рішення Сихівського районного суду міста Львова від 25 травня 2006 року у справі N2-2803/06. Таким чином, він обрав спосіб захисту свого права звернення до суду в порядку позовного провадження з позовною вимогою про обчислення заборгованості зі сплати аліментів. Судом першої інстанції не враховано, що предмет його позову є обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів, що може бути реалізовано в порядку позовного провадження, при цьому ним не ставилось питання про зобов`язання державного виконавця обчислити розмір заборгованості зі сплати аліментів та ним не оскаржуються дії державного виконавця.

10 квітня 2024 року представник ОСОБА_2 адвокат Прімєрова Н.Г. подала вілзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що судом першої інстанції вірно враховно, що позивач не погоджується з діями державного виконавця щодо розміру заборгованості за аліментами, складеної у виконавчому провадженні, тому повинна оскаржуватись у порядку, передбаченого розділом VII ЦПК України.

29 квітня 2024 року начальник Івано-Франківського ВДВС у Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції Пахолик Ростислав подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що за заявою боржника - ОСОБА_1 , старшим державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Морозовою Г.Є. 27.12.2023р. видано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, враховуючи ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01 серпня 2023 року у справі N2-2803/06, якою визначено розмір заборгованості зі сплати аліментів, який сформувався на дату повноліття дитини в розмірі 187 118 грн 48 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

ОСОБА_2 та її адвокат Прімєрова Н.Г. заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов натупних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у відкритті провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 повинна розглядатися у порядку передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». Скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з дотриманням процедури, визначеної процесуальним законодавством, позивач не подавав, тому заявлений ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права є неналежним.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківського відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про скасування розрахунку зі сплати аліментів та визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів.

Предмет позову є вимога про скасування розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа N62-2803/06 від 25.03.2010, виданого Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі частини заробітку починаючи з 13.04.2006 року до досягнення повноліття, обчислений державним виконавцем Івано-Франківського ВДВС в Івано- Франківському районі Івано-Франківської області Г.Морозовою станом на 27.12.2023 року в розмірі 185159.02 грн та обчислити заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа N2-2803/06 від 25.03.2010, виданого Сихівським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі частини заробітку починаючи з 13.04.2006 року до досягнення повноліття, в розмірі - 24707, 78 грн .

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів визначається процесуальним законом.

ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про скасування розрахунку зі слати аліментів та визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів

З огляду на змісту позовної заяви позивач не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості по аліментам, а саме порядком нарахування аліментів.

Відмовляючи у відкритті провадження судом першої інстанції правильно враховано, що питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06 (провадження № ) та постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 646/6206/18 (провадження № 61-18142св19.)

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач обрав на власний розсуд спосіб захисту свого права звернення до суду в порядку позовного провадження з позовною вимогою про обчислення заборгованості зі сплати аліментів, оскільки обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах вправі стягувач аліментів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20), а ОСОБА_1 у даній справі є боржником.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Парфана Тараса Дмитровича залишити без задоволення. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 22 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 30 квітня 2024 року.

Судді: В.Д. Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта