Справа №: 398/4714/24
провадження №: 2-о/398/291/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"19" вересня 2024 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Молонової Ю.В., при секретарі судового засідання Борозні Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрії в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису стосовно кривдника,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2024 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла зазначена заява.

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає у АДРЕСА_1 , та протягом тривалого часу потерпає від різного виду домашнього насильства зі сторони колишнього чоловіка ОСОБА_2 , з яким з 2015 року припинили шлюбні відносини. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 24.12.2019 року шлюб між ними розірвано. Квартира, в якій вона проживає, належала їй на праві приватної власності та на її прохання висилитися не реагує. Під час спільного проживання з кривдником, він постійно вживає алкогольні напої, проявляє агресію та вчиняє різного виду домашнього насильства. Користується її речами, продуктами, викрадає кошти, користується водою, газом, світлом, але комунальні послуги не сплачує. Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.04.2022 ОСОБА_2 було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Просить видати обмежувальний припис на термін 6 місяців.

Заявник подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує повністю.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно з повідомленням з Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 25.08.2024 ОСОБА_3 повідомлено, що за її зверненням від 01.04.2024 стосовно ОСОБА_2 складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; за її зверненням від 21.08.2024 стосовно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис (а.с.7).

Відповідно до копії постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.04.2024, справа №398/1849/24, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено штраф (а.с.8-9).

Згідно з копією термінового заборонного припису, ОСОБА_2 заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 з 21.08.2024 по 22.08.2024 (а.с.11).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

За тлумаченням статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення, про яке влада знала чи повинна була знати.

У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.

Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Судом встановлено, що у 2024 р. заявник зверталася до органів Національної поліції з приводу скарг на колишнього чоловіка, на що отримувала відповіді про проведені перевірки та про складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Так дійсно, ОСОБА_2 у квітні 2024 року було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. За повторним її зверненням стосовно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис. Відомостей про притягнення його до відповідальності матеріали справи не містять. Однак заявник звернулася до суду із зазначеною заявою лише у вересні 2024 року.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджено наявність ризиків повторності вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої, або продовження таких дій, а також необхідності забезпечення її безпеки, шляхом винесення стосовно її колишнього чоловіка обмежувального припису.

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису стосовно кривдника.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Молонова