Справа № 358/333/24 Провадження № 2-о/358/50/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебединець Г.С.

присяжних Гайдай В.В., Дорогань О.В.

секретар судового засідання Ведмеденко І.В.

за участю: лікаря-психіатра ОСОБА_7, прокурора заінтересованої особи ОСОБА_2, особи, стосовно якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку - ОСОБА_1 , її представника - адвоката Божка М.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою лікаря-психіатра КНП БМР «Богуславська центральна лікарня» про надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги у вигляді проведення психіатричного огляду у примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В:

26.02.2024 лікар-психіатр КНП БМР «Богуславська ЦЛ» ОСОБА_7 звернулася до суду із заявою про надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги у вигляді проведення психіатричного огляду у примусовому порядку.

Заяву мотивовано тим, що до лікаря-психіатра від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надійшли заяви про проведення психіатричного огляду у примусовому порядку ОСОБА_1 , яка є відповідно сестрою, дочкою та тіткою вказаних осіб. Підставою для звернення із заявами стала поведінка ОСОБА_1 . Так, остання, з її слів, за місцем мешкання відчуває небезпеку у зв`язку із чим 18.02.2024 повела своїх 2-х дітей до монастиря та хотіла їх там залишити. Їй там відмовили і вона повела дітей до магазину «АТБ», щоб залишити їх там. Однак потім повела їх до сусідки. Там вона їх залишила, вилізла у вікно, босоніж пішла додому і викликала пожежників, оскільки відчувала запах диму. По прибуттю пожежниками було констатовано факт неправдивого виклику. Після цього 19.02.2024 її матір ОСОБА_3 прийшла до неї додому і побачила, як її дочка ОСОБА_1 ковшом із водою обливала усі ліжка, речі, дім. Також вона облила водою свою матір та її речі. Під ранок 20.02.2024 вона завела свого сина ОСОБА_5 у підвал, а після зауваження матері - накинулася на неї, схопила за волосся та почала бризкати в обличчя аерозолем, а коли матір почала вириватися, вона ногою вдарила її, від чого ОСОБА_3 впала та зателефонувала своїй дочці ОСОБА_6 , щоб вона викликала поліцію. На пропозицію лікаря пройти психіатричний огляд в добровільному порядку ОСОБА_1 відмовилася.

В судовому засіданні лікар-психіатр ОСОБА_7 вимоги заяви підтримала та просила суд їх задовольнити, оскільки є достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою ОСОБА_1 , зазначила, що дійсно зверталася до лікаря-психіатра із заявою про проведення примусового огляду сестри внаслідок неадекватної поведінки останньої, в повному обсязі підтримав заяву про примусовий психіатричний огляд сестри.

В судовому засіданні особа, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку - ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення заяви. Зазначила, що не вважає себе хворою однак відчуває небезпеку під час перебування у своєму будинку та не може пояснити від кого виходить небезпека. Підтвердила, що через відчуття небезпеки ходила із дітьми до монастиря, однак їх там не прийняли. Пояснила, що в АТБ ходила із дітьми, щоб купити подарунок матері на день народження. За фактом спричинення ушкоджень матері зазначила, що бризнула їй в обличчя спреєм від комах, оскільки остання поводилася неадекватно та злякала її дітей. Щодо того, що ховалася із старшим сином у підвалі зазначила, що переймалася його безпекою, а молодшого сина в цей час не було вдома. Викликала пожежників оскільки відчувала в будинку запах диму. Запах диму відчував, також, і її син. Речі в будинку обливала водою, оскільки відчувала загрозу підпалу будинку. Крім того, на переконання ОСОБА_1 , саме оточуючі її родичі поводять себе неадекватно та мають на меті привласнити спадщину, яка на неї оформлена після смерті батька.

В судовому засіданні представник особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку - адвокат Божок М.І., прокурор Павліченко С.І. вирішення по суті заяви лікаря-психіатра залишили на розсуд суду.

Заслухав пояснення учасників справи, дослідив матеріали справи суд вважає що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

22.02.2024 до лікаря-психіатра ОСОБА_7 звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із заявами про проведення психіатричного огляду в примусовому порядку ОСОБА_1 внаслідок неадекватної поведінки останньої з 18.02.2024.

Згідно листа ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 26.02.2024 №910, 20.02.2024 до ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_3 щодо протиправних дій ОСОБА_1 , під час яких остання бризнула в обличчя матері спреєм від комарів, кидалась в бійку. 20.02.2024 у відношенні ОСОБА_1 складений адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП, який направлений для розгляду по суті до суду та винесений терміновий заборонний припис. Крім того, 19.02.2024 до ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те, що за місцем її проживання виникла пожежа та постраждала одна жінка, однак даної події насправді не було.

Згідно талону-повідомлення ЄО №561, 20.02.2024 о 07:23 надійшло повідомлення на службу 102 від ОСОБА_2 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 буянить сестра. Виїздом на місце події нарядом ГРПП відібрано заяву, зібрано матеріали.

Згідно листа Обухівського РУ ГУ ДСНС України в Київській області від 26.02.2024 № 56.18-411/56.18, 18.02.2024 на пункт зв`язку 13-ДПРЧ 3-ДПРЗ ГУ ДСНС України о 07:04 надійшло повідомлення про задимлення у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . По прибуттю до місця виклику горіння виявлено не було. 19.02.2024 о 03:06 надійшло повідомлення про загорання даху у житловому будинку за вказаною адресою. По прибуттю до місця виклику горіння виявлено не було. В обох випадках повідомлення надходили від ОСОБА_1 . За вказані дії у відношенні неї були складений адміністративні протоколи за ст.183 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що не дає добровільної згоди на проведення її психіатричного огляду, оскільки не вважає себе хворою та лише відчуває небезпеку під час перебування у своєму будинку.

Відповідно до висновку лікаря-психіатра КНП БМР «Богуславська ЦЛ» ОСОБА_7 від 26.02.2024, є достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпесередню небезпеку для оточуючих, завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Відповідно до п. 9 ч. 2ст. 293 ЦПК Українисуд розглядає в порядку окремого провадження справи про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Закон України «Про психіатричну допомогу»визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

За змістом ч. 3ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Як передбачено ч. 1ст. 340 ЦПК України, у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали (ч. 2ст. 340 ЦПК України).

Згідно положеньст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

У випадках, коли відсутні дані, що свідчать про наявність обставин, передбачених абзацами другим та третім частини третьої цієї статті, заява повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність проведення такого огляду. У разі встановлення обґрунтованості заяви про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника лікар-психіатр направляє до суду за місцем проживання цієї особи заяву про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку. До заяви додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність проведення такого огляду, та інші матеріали. Психіатричний огляд особи проводиться лікарем-психіатром у примусовому порядку за рішенням суду.

У судовому засіданні встановлено, що поведінка ОСОБА_1 по відношенню до оточуючих є небезпечною.

Так, необхідність проведення психіатричного огляду зумовлюють факти, які, за висновком лікаря-психіатра, можуть свідчити про наявність у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, завдасть значної шкоди своєму здоров`ю, у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано ВРУ, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні заяви по суті, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, щодо застосування статті 8 Європейської конвенції з прав людини -«Право на повагу до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції».

Так, втручання держави у приватне життя повинно відповідати наступним критеріям: втручання має відбуватись згідно із законом; втручання повинно мати легітимну мету; необхідність такого втручання у демократичному суспільстві.

Зокрема, Європейський суд неодноразово стверджував, що будь-яке втручання державної влади у право особи на повагу до приватного життя і кореспонденції має відбуватись згідно із законом. Цей вислів не лише встановлює вимогу відповідності до національного законодавства, але й вимагає його якості і сумісності із принципом верховенства права (Halford проти Сполученого Королівства, § 49).

Національне законодавство повинне бути чітким, передбачуваним і належно доступним (Silver і Інші проти Сполученого Королівства, § 87). Це включає достатню передбачуваність, аби особи були спроможні діяти згідно із законом, а також чітке розмежування обсягу дискреційних повноважень державних органів.

Вимога ясності застосовується обсягу дискреційних повноважень, якими наділені державні органи. Національне право повинне розумно ясно визначати обсяг і спосіб реалізації відповідних повноважень, покладених на державні органи, аби гарантувати особам мінімальний рівень захисту, яким вони наділені у демократичному суспільстві відповідно до принципу верховенства права (Piechowicz проти Польщі, § 212).

Законність також вимагає наявності належних гарантій того, що права особи, закріплені у статті 8, поважатимуться. Відповідальність держави за захист приватного і сімейного життя часто включає позитивні зобов`язання, що забезпечують належну увагу на національному рівні до прав, закріплених у статті.

Другим критерієм втручання держави в приватне життя особи є переслідування таким втручанням законної мети.

Стаття 8 § 2 перераховує законні цілі, які можуть виправдовувати обмеження прав, захищених статтею 8: "в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". Нещодавно Суд зауважив, що його практика цілком консолідована, коли він перевіряє існування законної мети у розумінні другої частини статтей 8 і 11 Конвенції (S.A.S. проти Франції [ВП], § 114).

Третім критерієм втручання - чи є втручання необхідним у демократичному суспільстві.

Аби встановити, чи конкретне втручання у статтю 8 є "необхідним у демократичному суспільстві", Суд зважує інтереси держави-учасниці супроти права заявника. У перших і провідних справах стосовно статті 8 Суд пояснив, що у даному контексті вислів "необхідний" не має такої гнучкості, як "корисний", "розумний" або "бажаний", а натомість передбачає існування "нагальної суспільної потреби" у даному втручанні. Саме державні органи повинні зробити первинну оцінку існування нагальної суспільної потреби у кожному випадку; відповідно, їм надається можливість розсуду. Проте їхнє рішення залишається предметом для перегляду з боку Суду. Обмеження гарантованого Конвенцією права не може вважатись "необхідним у демократичному суспільстві", підмурками якого є толерантність і терпимість, якщо тільки, поміж іншим, це втручання не буде пропорційним до законної мети, що переслідується (Dudgeon проти Сполученого Королівства, §§ 51-53).

Тому Суд стверджував, що визначаючи, чи оспорювані заходи були "необхідними у демократичному суспільстві", він визначатиме, чи у світлі сукупності обставин справи причини, наведені на виправдання таких заходів, були належними і достатніми стосовно переслідуваних цілей (Z проти Фінляндії, § 94). Суд роз`яснив цю вимогу, пояснюючи, що поняття "необхідності" у розумінні статті 8 означає, що втручання має відповідати нагальній суспільній потребі і, зокрема, повинне залишатись пропорційним до законної мети, що переслідується. Визначаючи, чи є втручання "необхідним", Суд розгляне можливість розсуду, залишену за державними органами, але обов`язком саме держави-відповідача є доведення наявності нагальної суспільної потреби, що спричинила втручання (Piechowicz проти Польщі, § 212). Суд нагадав керівні принципи визначення можливості розсуду у справі Paradiso і Campanelli проти Італії [ВП], §§ 179-184).

Стосовно загальних заходів, вжитих державою, практика Суду свідчить, що для встановлення пропорційності загального заходу Суд має перш за все оцінити законодавчий вибір, що був його підставою. У зв`язку з цим якість перегляду з боку парламенту і судової влади необхідності заходів є вкрай важливою, адже якби загальний захід залишився без контролю, це спричинило б ризик зловживання, і саме держава повинна першою оцінити цей ризик (Animal Defenders International проти Сполученого Королівства [ВП], § 108).

Так суд враховує, що розгляд даної справи проведений згідно із процесуальним законом та регламентований ст. 340-342 ЦПК України.

Вручання у приватне життя ОСОБА_1 з боку держави переслідує законну мету - встановлення наявності або відсутності у неї психічного розладу, відбувається в інтересах громадської безпеки, для запобігання вчинення з її боку правопорушень, для захисту її здоров`я, для захисту прав і свобод інших осіб, зокрема її малолітніх дітей, які стають свідками неправомірної поведінки їх матері.

Крім того, таке втручання є необхідним у демократичному суспільстві, тобто передбачає існування "нагальної суспільної потреби" у даному втручанні, яка підтверджується обставинами справи, зокрема поведінкою ОСОБА_1 в суспільстві і в родині, та причини, наведені на виправдання таких заходів, є належними і достатніми стосовно переслідуваних цілей, тобто втручання є пропорційним до законної мети, що переслідується.

З огляду на зазначене, зібрані у справі докази дають підстави для задоволення заяви про призначення психіатричного огляду ОСОБА_1 в примусовому порядку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.3-5, 76-92, 95, 258-259, 264-265, 293-294, 339-342, 352, 354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву - задовольнити.

Надати дозвіл на проведення психіатричного огляду в примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 у Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Обласне психіатрично - наркологічне медичне об`єднання», що за адресою: 08631, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, Васильківського району Київської області в примусовому порядку.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 04.03.2024.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець

Присяжні В.В.Гайдай

О.В.Дорогань