Провадження № 22-ц/4808/1093/24
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2024 року під головуванням судді Пастернак І.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву б/н від 17.09.2018.

ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок і встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом збільшився до 55 000 грн. Відповідачка не виконала свої зобов`язання за цим договором, а саме: не надала вчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що відображається у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 станом на 23.08.2023 наявна заборгованість у загальному розмірі 61 991,60 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 50 115,36 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 11 876,24 грн. На цей час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з неї на користь банку вищевказану заборгованість у розмірі 61 991,60 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції. Судом не враховано, що зняття коштів було саме через розголошення відповідачкою своїх персональних даних.

Відповідачка не підтверджує транзакції, проведені 14.11.2022 за її банківською картою.

Аналіз логів входів за 14.11.2022 в «Приват24» під акаунтом клієнтки ОСОБА_1 показав, що доступ відбувався з типового для клієнта девайса. Інформація про це була надана суду першої інстанції. Логін та пароль у «Приват24» не змінювалися, акаунт було заблоковано після проведення операції.

Також встановлено, що фінансовий номер заявниці в період оспорюваних транзакцій не змінювався. Тобто переказ грошових коштів відбувся внаслідок здійснення операцій у «Приват24» самим клієнтом під час спілкування з шахраєм, в результаті чого було збільшено кредитний ліміт по карті та переведено кошти.

Апелянт вважає, що відповідачка повинна нести відповідальність за вчинені платіжні операції.

Зазначені нею операції були забезпечені авторизацією, OTP-паролі для входу та підтвердження платежів надсилалися на вказаний відповідачкою номер мобільного телефону (фінансовий номер).

Відповідачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку та неправомірних дій банку.

Наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позичальника до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Апелянт вважає, що платіжні операції проведені відповідачкою самостійно, що нею не заперечується.

Оскільки позичальник зобов`язання перед банком належним чином не виконав, тому зобов`язаний повернути використані кредитні кошти та відсотки за користування ними.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що заперечує позовні вимоги, як і доводи апеляційної скарги. Зазначає, що вона не замовляла збільшення кредитного ліміту в банку, не отримувала кредитних грошових коштів від позивача та не здійснювала переказу коштів на карту шахраїв. Банк не мав права, а відповідачка не надавала на таке жодної згоди на можливість банку збільшувати кредитний ліміт самостійно.

До матеріалів справи нею було додано копію скрін-шоту з телефону та смс повідомлень ПриватБанку з яких є очевидним те, що саме позивач надіслав їй одне єдине повідомлення 14.11.2022 в 17:01 год. про те, що її картки заблоковані, оскільки була спроба списання коштів третіми особами, а тому їй необхідно перевипустити картку в будь-якому відділенні Приватбанку.

Тобто саме позивач сам ідентифікував операцію по списанню коштів саме третіми особами.

Не було її волі та будь-яких дій щодо переказу коштів шахраям. Так само позивач не надав будь-якого доказу про те, що вона здійснювала замовлення кредитного ліміту трьома траншами у сумі 55 000 грн.

ОСОБА_1 вказує на те, що менеджером у відділенні банку було їй відмовлено у збільшенні кредитного ліміту в переддень його збільшення.

Саме представник банку їй телефонував та повідомив, що у неї на картці має місце підозріла активність і вказувала на те, що з її карти шахраї намагаються викрасти грошові кошти та необхідно заблокувати платіж. Після отримання повідомлення про зняття грошових коштів з її карти вона телефонувала на номер гарячої лінії «Приватбанку» та повідомила про викрадення коштів. Крім того, було подано відповідні заяви про вчинення кримінального правопорушення в кіберполіцію. У зв`язку з цим УНП в м. Івано-Франківську зареєстровано кримінальне провадження.

Будь-яких інших розмов з третіми особами чи банком 14.11.2022 вона не здійснювала.

Що стосується стягнення відсотків за користування кредитом, аналогічно і в цій частині судом правильно відмовлено в позові, оскільки користування кредитом не було та таке не доведено позивачем.

Банк не надав суду підписаного позивачем та відповідачем кредитного договору, згідно якого Банк мав би право без відома чи згоди клієнта здійснювати збільшення кредитного ліміту без здійснення аналізу кредитоспроможності клієнта.

Оскільки аналіз кредитоспроможності клієнта банк не здійснював, отже збільшення кредитного ліміту відбувалося необґрунтовано, всупереч діючим умовам та правилам надання банківських послуг.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним.

Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Рокецька С.В., апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_1 адвокат Маланюк О.Я. вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 17.09.2018 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «Приватбанк», згідно якої банк надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т.1, а.с.23).

ОСОБА_1 15.11.2022 з використанням ОТР пароля підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк». Також вона погодила використання ОТР пароля в якості підпису та інших видів простого електронного підпису, а саме при здійсненні будь-якої операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР паролю, як простого електронного підпису. Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний з електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності яка повністю ідентична надісланому Банком ОТР-паролю на фінансовий номер телефону клієнта (т.1, а.с. 11-22).

ОСОБА_1 07.12.2022 за допомогою ОТР пароля підписала паспорт споживчого кредиту (т.1, а.с. 24-28).

З виписки за договором № б/н за період з 17.09.2018 по 29.08.2023 вбачається, що 14.11.2022 одним платежем був здійснений грошовий переказ з карти відповідачки грошових коштів в сумі 55 105 грн на карту ПриватБанку через додаток Приват24. Одержувач: ОСОБА_2 (т.1, а.с. 82).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором № б/н від 17.09.2018 станом на 23.08.2023 в розмірі 61 991,60 грн, яка згідно розрахунку заборгованості складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 50 115,36 грн та заборгованості за простроченими відсотками 11 876,24 грн (т.1, а.с. 5-8).

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0002091 від 22.11.2022 за ч. 3 ст. 190 КК України вбачається, що у ОСОБА_1 невідома особа шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, здійснила викрадення із банківської карти АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів (т.1, а.с.102-103).

З листа АТ «Комерційний банк «Приватбанк» від 09.01.2024 №12952358 вбачається, що, кошти з карти 796674 (договір SAMDNWFC4, карта випущена 10.12.2021) переведені через Приват24 на карту НОМЕР_1 клієнта ОСОБА_2 .

Того ж дня кошти з карти 585216 ОСОБА_2 переведені на карту НОМЕР_2 ОТП Банку (отримувач не відомий).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно СКБ зареєстрований у АДРЕСА_1 , зв`язок не встановлено. Він з 13.12.2022 знаходиться в списку обмежень з кодифікатором 1.41 «Шахраї в електронних операціях». Аналізом логів входів за 14.11.22 р. в «Приват24» під акаунтом НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 відбувалися входи з типового для клієнта девайса. Логін та пароль в Приват24 не змінювалися, аккаунт заблоковано після проведення операцій.

Слідчим відділом відділення поліції Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області 22.11.2022 відкрито кримінальне провадження №0002091 за ст. 190 ч.3 КК України. В ході кримінального провадження ОСОБА_1 , будучи допитаною в якості потерпілої повідомила, що 14.11.2022 їй зателефонували з невідомого номера, особа представилась працівником служби безпеки банку та повідомив, що шахраї намагаються зняти кошти з її карти. По його рекомендації щодо блокування коштів вона зайшла в Приват24 та проводила операції, які їй вказували. Вона побачила, що по карті почав збільшуватися кредитний ліміт, а в подальшому відбулося списання коштів з її карти. Дана подія внесена в Портал СБ №22769. Шахрайські дії третіх осіб по відношенню до клієнта банку ОСОБА_1 , в результаті яких 14.11.2022 з її картки НОМЕР_4 були списані грошові кошти в сумі 55 105 грн (+1450 грн комісія), відбулися внаслідок здійснення операцій в Приват24 самим клієнтом при спілкуванні з шахраєм, в результаті чого було збільшено кредитний ліміт по карті та переведено кошти (а.с.145-147). В цьому листі також зазначено історію зміни кредитного ліміту.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 14.11.2022 щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів в розмірі 55 105 гривень. Суд встановив, що обставини у своїй сукупності свідчать про те, що у відповідачки була відсутня воля на вчинення перерахування з її карткового рахунку грошових коштів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду та вважає його законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта про те, що зняття коштів стало можливим у зв`язку розголошенням відповідачем персональних даних є необґрунтованими і недоведеними.

Згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року (справа № 686/30030/21 провадження № 61-5111св23), «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Позивачем не доведено і не надано належних і допустимих доказів, що відповідач як володілець та користувач картки надав інформацію третім особам і своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, збільшувати кредитний ліміт та знімати кредитні кошти.

Доводи апелянта, що відповідачка повинна нести відповідальність за здійснення вчинених платіжних операцій та надати докази на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку є необґрунтовані.

Згідно постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) якщо суд встановить, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Виявивши безпідставне списання коштів, відповідачка зверталася до правоохоронних органів та вказувала про те, що невідома особа шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки здійснила викрадення її грошових кошті з банківської карти АТ КБ «ПриватБанк». Також відповідачка зверталася до банку про незаконне списання її коштів з карткового рахунку.

Необґрунтованими є доводи апелянта, що платіжні операції були проведені відповідачкою самостійно.

Встановлені обставини вказують на те, що списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулося не за її розпорядженням і не з її волі.

Також наразі триває досудове розслідування щодо незаконного викрадення грошових коштів із банківської карти відповідачки, і остаточне рішення ще не прийнято. Тому немає підстав вважати, що втрата коштів позивачки сталася внаслідок її незаконних дій.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.А. Девляшевський