ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/27/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

та представника відповідача - АТ Акцент-Банк Добринь Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/14170/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Черніцький Іван Романович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року, ухваленого суддею Позняком В.М., повний текст якого виготовлено 10 липня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Акцент-Банк про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності договору, стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до АТ Акцент-Банк з урахуванням заяви про зміну підстави позову, просить визнати недійсним договір про надання послуг фінансового лізингу від 15 серпня 2021 року; стягнути з відповідача сплачені за договором про надання послуг фінансового лізингу 15 серпня 2021 року 74 670 грн; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з АТ «А-Банк» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором про надання послуг фінансового лізингу 15 серпня 2021 року 74 670 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що 15 серпня 2021 року ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) було підписано заяву №АРТЕ4397434, у якій вона дала свою згоду на отримання послуги з фінансового лізингу у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця www.a-bank.com.ua. За цим договором Лізингодавець передав Лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної у додатку 1 (п. 1.1. Договору). Із Специфікації та акту приймання передачі від 17 серпня 2021 року вбачається, що предметом лізингу був автомобіль SMART FORFOUR, сірого кольору, 2004 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Позивачем були сплачені щомісячні лізингові платежі на загальну суму 74 670 грн. 28 серпня 2022 року позивачку повідомлено про подію «Дефолт» та одностороннє розірвання договору, у разі не усунення події «Дефолт». Банком зазначено, що станом на 28.08.2022 заборгованість по договору складає 69 816,32 грн, в тому числі прострочена 17 467,89 грн. Період прострочення 104 дні. Банком також зазначено, що згідно публічного договору, на підставі події «Дефолт» банк розриває договір в односторонньому порядку, подальше користування предметом лізингу незаконне. Банк вимагає негайно повернути предмет лізингу. Згідно акту приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №10010461 від 29.08.2022 Лізингоодержувач ОСОБА_1 повернула Лізингодавцю предмет лізингу. Вказано, що станом на 28 серпня 2022 року прострочена заборгованість за договором лізингу становить 17467,89 грн, сума до повного погашення 69816,32 грн. Зазначає, що вона не була ознайомлена із умовами та Правилами, які містять певні умови договору, зокрема, щодо розірвання, відібрання предмету лізингу, відповідальності щодо порушення сплати щомісячних платежів. Вважає, що на цей час незрозуміло, які саме умови та правила були додатком до підписаної угоди. Тому, вилучення предмета лізингу суперечать умовам договору. Крім того, вважає, що умови договору є несправедливими.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства Акцент-Банк про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності договору, стягнення грошових коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Черніцький І.Р. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначив, що не заслуговує на увагу посилання суду першої інстанції на те, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону (брак знань) чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Саме на лізингодавця покладається обов`язок довести до відома лізингоодержувача всі істотні умови договору, зокрема окрім доведення до відому інформації щодо строку дії договору, вартості майна та розміру щомісячних платежів обов`язково доводиться до відому інформація щодо порядку переходу права власності на майно, відповідальність за невиконання умов договору зі сплати щомісячних платежів та порядок повернення майна лізингодавцю у разі неналежного виконання умов договору.

Водночас встановлення умови щодо неповернення коштів, чи їх частини лізингоодержувачу у випадку одностороннього розірвання договору іншою стороною, є несправедливою умовою договору в силу Закону України Про захист прав споживачів.

Дії відповідача щодо розірвання договору в односторонньому порядку та відібрання у позивача предмет лізингу є неправомірним, суперечить умовам договору та законодавству, порушують права позивача як споживача, оскільки такі умови договору між сторонами не погоджувались.

Представник АТ Акцент-Банк адвокат Добринь Я.О. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Черніцького І.Р., у якому зазначив, що у пункті 2.6.2.8.2 договору вказано, що у разі події Дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу віддаленими каналами обслуговування письмове повідомлення про настання Події Дефолту та повернення предмета лізингу. У повідомленні про Дефолт, окрім зазначеної інформації, Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобов`язань за цим Договором.

Отже, дії відповідача повністю відповідали умовам укладеного договору, відповідач мав право вилучити предмет лізингу у разі виникнення затримки по сплаті лізингових платежів більш ніж на один календарний місяць. У даній справі позивачем допущено прострочення лізингових платежів на 104 дні тобто більше трьох місяців. Тому відповідачем розірвано договір через грубе не виконання умов договору з боку позивача в частині несплати лізингових платежів більш ніж на три місяці, хоча право на розірвання договору у відповідача виникло після несплати платежів понад один календарний місяць.

Позивачем виконувалися умови договору більше року, більше року позивач користувалась автомобілем, сплачувала лізингові платежі. Жодних питань по виконанню договору між сторонами не виникало.

Представник АТ Акцент-Банк Добринь Я.О. у судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Черніцького І.Р. не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

У судове засідання представник ОСОБА_1 адвокат Черніцький І.Р. не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про направлення на його електронну адресу, зазначену в матеріалах справи, судової повістки. Однак, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити.

Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи (пункт 2 частина 8 статті 128 ЦПК України).

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторони, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що відповідно до заяви № АРТЕ43974343 від 15 серпня 2021 року ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) дала свою згоду на отримання послуги з фінансового лізингу у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (далі - Договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця www.a-bank.com.ua.

За цим договором Лізингодавець передав Лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної у додатку 1 (п. 1.1. Договору).

Строк лізингу: 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 (графік лізингових платежів) (п. 1.2. Договору);

Після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 20 000 грн на транзитний рахунок вказаний у п. 1.1.5 договору(п. 1.1.7 Договору).

Щомісяця в розмірі 2440 грн пов`язані з виконанням договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць (п. 1.2. Договору).

Додатком 2 до договору передбачено, що 15 серпня 2021 року загальний лізинговий платіж становить 19125,66 грн, а з 20 вересня 2021 року по 15.08.2026 щомісячно загальний лізинговий платіж становить 2835,83 грн, 2816,03 грн, 2797,22 грн, 2779,33 грн, 2762,38 грн, 2746,26 грн, 3499,78 грн.

Із Специфікації та акту приймання передачі від 17 серпня 2021 року (Додаток 1) вбачається, що предметом лізингу був автомобіль SMART FORFOUR, сірого кольору, 2004 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Згідно повідомлення від 28 серпня 2022 року, АТ «Акцепт-Банк» повідомлено позивача про подію «Дефолт» та одностороннє розірвання договору, у разі не усунення події «Дефолт». Банком зазначено, що станом на 28.08.2022 заборгованість по договору складає 69 816,32 грн, в тому числі прострочена 17 467,89 грн. Період прострочення 104 дні. Згідно ст. 2.8.2.8.2.2 публічного договору, на підставі події «Дефолт» банк повідомив про розірвання договору в односторонньому порядку, подальше користування предметом лізингу незаконне. Згідно ст. 2.8.2.8.2.1. банк вимагає негайно повернути предмет лізингу.

Відповідно до акту приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» № 10010461 від 29.08.2022 Лізингоодержувач ОСОБА_1 повернула Лізингодавцю предмет лізингу. В акті вказано, що станом на 28 серпня 2022 року прострочена заборгованість за договором лізингу становить 17467,89 грн, сума до повного погашення 69816,32 грн.

Як видно з інформації АТ «Акцепт-Банк» від 27.06.2023 автомобіль SMART FORFOUR, сірого кольору, 2004 року випуску передано в фінансовий лізинг ОСОБА_2 .

Позивачем надано банківську виписку та квитанції, в яких відображено її платежі за договором лізингу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення договору лізингоодержувач був обізнаний з основними умовами договору, а саме визначена строк, щомісячні платежі та порядок їх сплати, відсотки за користуванням предмету лізингу, комісія, відповідальність, права та обов`язки сторін договору.

Позивач мав можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших осіб. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування не обмежено, а відтак судом не встановлено порушень споживача в розумінні статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору.

Позивач не оспорює факт отримання автомобіля, виходячи з його власних інтересів прийняв рішення про вибір лізингодавця - відповідача та про вступ з ним в договірні відносини, узгодивши характер договору, його умови (зміст), зміст договору містить повну інформацію щодо умов надання фінансового лізингу, його вартості, процентної ставки.

Суд зауважує, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону (брак знань) чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, на що звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила застосувати наслідки нікчемності правочину - договору фінансового лізингу № АРТЕ43974343 від 15 серпня 2021 року, посилаючись на те, що він нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним в силу ст.ст. 200, 799, ч. 2 ст.806 ЦК України. В подальшому позивач змінила підстави позову, збільшивши позовні вимоги і просила також визнати недійсним договір про надання послуг фінансового лізингу від 15.08.2021, посилаючись на те, що розірвання договору в односторонньому порядку без будь-якого повернення сплаченої вартості лізингу є порушенням ст.18 ЗУ Про захист прав споживачів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, що діяла на час укладення договору) відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених законами України з питань регулювання діяльності з надання фінансових послуг, цим Законом та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами. Положення інших нормативно-правових актів регулюють відносини у сфері фінансового лізингу в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 14 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та цього Закону. Крім вимог, зазначених у частині першій цієї статті, договір фінансового лізингу повинен містити:

1) найменування та опис об`єкта фінансового лізингу із зазначенням індивідуальних ознак, що дають змогу його чітко ідентифікувати. У разі якщо на день підписання договору фінансового лізингу виробництво об`єкта фінансового лізингу, що є предметом такого договору, не завершено та/або його індивідуальні ознаки невідомі, такий договір має містити посилання на документ та/або додаткову угоду, в якій визначені індивідуальні ознаки такого об`єкта;

2) строк, на який лізингоодержувачу надається право володіння та користування об`єктом фінансового лізингу;

3) строк передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу;

4) порядок та графік сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, який містить загальну суму, що підлягає сплаті, розмір, строки та кількість таких платежів (у тому числі авансового платежу), інших платежів, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу;

5) розмір, порядок розрахунку та умови сплати додаткових платежів і комісій (за наявності), пов`язаних з укладенням, виконанням, зміною та розірванням договору фінансового лізингу, достроковим викупом об`єкта фінансового лізингу, а також порядок зміни та/або індексації таких платежів;

6) положення щодо необхідності укладення договорів щодо послуг третіх осіб (за наявності), у тому числі щодо страхування об`єкта фінансового лізингу та/або ризиків, пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, та визначення особи, зобов`язаної здійснити страхування.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про фінансовий лізинг» (в редакції чинній на день укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.

З матеріалів справи вбачається, що договір фінансового лізингу № АРТЕ43974343 між сторонами був підписаний 15 серпня 2021 року,. тобто після набрання чинності Закону України Про фінансовий лізинг в редакції від 04.02.2021. Матеріали справи не містять доказів того, що перед та на момент укладення договору фінансового лізину ОСОБА_1 . Заявляла вимогу щодо нотаріального посвідчення договору.

Таким чином, враховуючи, що спеціальними нормами Закону України «Про фінансовий лізинг», які мають пріоритет перед нормами ч. 2 ст. 799 ЦК України передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору, а позивач не довела, що заявляла вимогу щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу до його укладення чи під час укладення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині застосування наслідків недійсності нікчемного договору фінансового лізингу № АРТЕ43974343 від 15 серпня 2021 року.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно відмовив у визнанні недійсним оспорюваного договору з огляду на несправедливість його умов в частині права лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку без повернення лізингових платежів, оскільки під час укладення договору сторони, в порядку статті 638 ЦК України сторони узгодили всі істотні умови притаманні для даного виду правочину та позивач погодилася з ними.

Так, як вбачається із заяви, підписаної ОСОБА_1 , що підписанням цієї заяви підтвердила, що ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ А-Банк (в т.ч. з правами та обов`язками), Тарифами до укладання цієї угоди. Умови їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Підтвердила, що до укладення цієї угоди їй надана повна інформація про фінансові послуги у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

Щодо посилання в апеляційні скарзі на те, що у матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем примірника договору, то дані твердження спростовується тією ж заявою якою у остатньому абзаці зазначено, що примірник договору мною отриманий.

Отже, з вказаного видно, що ОСОБА_1 була достатньо обізнаною щодо правової природи договору фінансового лізингу, і після погодження його умов, бажала укласти його з саме з АТ А-Банк.

Крім цього, статтею 809-1 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути лізингодавцю предмет договору лізингу у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Черніцького І.Р. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 31 серпня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року слід поновити.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення коштів, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Черніцького Івана Романовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 31 січня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів