ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 607/7459/20

Провадження № 22-ц/4820/1476/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2024 року, суддя Братасюк В.М., у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення грошових коштів,

встановив:

У квітні 2020 року АТ «Альфа-Банк», (далі «Банк»), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 174629,37 дол. США, зокрема, простроченої заборгованості по тілу кредиту в сумі 98874,13 дол. США та простроченої заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 75755,24 дол. США.

Позовна заява мотивована тим, що 26 листопада 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №770/42-84-07. Внаслідок реорганізації з 15 жовтня 2019 року правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов кредитного договору №770/42-84-07, позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 121880 дол. США, з кінцевим строком погашення 05 листопада 2032 року, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит, в той час як відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушив істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 15 квітня 2020 року у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту - 98874,13 дол. США; за відсотками 75755,24 дол. США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, у задоволенні позову АТ «Сенс Банк» відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 липня 2023 року касаційну скаргу АТ «Сенс Банк» задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 жовтня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та передаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зауважив, що суди не надали оцінки тому факту, що 22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №4 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, в якій сторони дійшли згоди договір кредиту викласти в новій редакції із встановленням розміру заборгованості за кредитом та відсотками, відсоткової ставки, детальним розписом сукупної вартості кредиту. Пункт 4.5 у додатковій угоді від 22 жовтня 2014 року, (умова про настання строку виконання кредитного зобов`язання позичальником у повному обсязі), відсутній. Суди не встановили, коли настав строк виконання зобов`язання, з урахуванням умов додаткової угоди №4 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, не визначили, коли почав перебіг позовної давності за вимогами про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом, не встановили за який період банком нараховані проценти за користування кредитом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з недоведеності обставин щодо видачі позичальнику готівкових грошей в сумі кредиту, а також закінчення строку дії кредитного договору, який не міг бути погоджений додатковими угодами.

Застосування умов додаткової угоди від 22 жовтня 2014 року №4 до правовідносин сторін, які виникли до вчинення цього правочину, є неправомірним.

Заборгованість за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року за кредитом, з огляду на неправомірне нарахування позичальнику відсотків та їх сплату останнім, становить 54609,73 дол. США, строк погашення якої настав 05 січня 2009 року.

Позивачем не доведено обставин, що свідчать про переривання позичальником позовної давності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовна давність щодо вимог банку спливла.

В апеляційній скарзі Банк просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновків суду касаційної інстанції.

Суд не врахував, що 22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №4 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони дійшли згоди договір кредиту викласти в новій редакції із встановленням розміру заборгованості за кредитом та відсотками, відсоткової ставки, детальним розписом сукупної вартості кредиту.

22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №5 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, в якій сторони домовилися про погашення частини заборгованості в сумі 11100 дол. США.

23 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №6 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони підтвердили залишок заборгованості за кредитом на дату укладення додаткової угоди в сумі 99510,81 дол. США, за відсотками 54510,03 дол. США, встановили новий графік погашення кредиту з укладенням детального розпису сукупної вартості кредиту.

Таким чином, первісний кредитний договір втратив свою чинність.

Сторони погодили нові умови кредитування із визначенням суми заборгованості та процентів, щомісячних платежів підписанням додаткових угод. Пункт 4.5 у додаткових угодах відсутній. Рішення суду про визнання недійсними чи неукладеними зазначених додаткових угод не приймалися.

16 червня 2017 року на адреси ОСОБА_1 було направлено вимоги про усунення порушень №156, які були особисто отримані боржником 14 червня 2017 року та 03 липня 2017 року, про що у матеріалах справи містяться витяги із сайту Укрпошта. Також вказана обставина встановлена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №607/8488/18.

Зміна строку виконання основного зобов`язання змінюється шляхом направлення вимоги або закінченням строку кредитування, передбаченого договором.

Суд першої інстанції безпідставно почав обраховувати позовну давність з 06 січня 2009 року, при цьому на врахував, що у березні 2020 року на території України оголошено карантин, у зв`язку з чим строки позовної давності було продовжено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що сторони домовились про зміну строку кредитування незалежно від направлення Банком вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, відтак правильним є висновок суду про те, що строк кредитування було змінено 05 січня 2009 року. Застосування до правовідносин сторін додаткової угоди є безпідставним, оскільки її було укладено вже поза межами строку дії кредитного договору. Рішення суду є законним та обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Представник позивача в суді підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 26 листопада 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №770/42-84-07, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 121880 дол. США, зі сплатою 12,12% річних, та порядком погашення суми основної заборгованості до 05 числа кожного місяця згідно з графіком, з кінцевим строком погашення 05 листопада 2032 року.

У кредитному договорі №770/42-84-07 сторони обумовили, що кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.2.).

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого, позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно для придбання якого, згідно з п. 1.2. цього договору, надається кредит, що стане власністю позичальника після укладення іпотечного договору, а саме: після здійснення в установленому порядку державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позичальником, заставною вартістю 769367 грн., що в еквіваленті складає 152349,90 дол. США (п.п. 1.3.1. п. 1.3.).

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає в якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань по договору з фізичною особою ОСОБА_2 договір поруки (п.п. 1.3.3. п. 1.3.).

Позичальник зобов`язався використовувати кредит лише на цілі, визначені п. 1.2. цього договору; сплачувати проценти за використання кредиту, в порядку, визначеному пунктами 2.4., 2.5. цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору (п.п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9).

У разі невиконання (неналежного) виконання позичальником своїх обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (пеню) (п. 4.5.).

21 травня 2009 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою було внесено зміни до графіку погашення заборгованості з кінцевим терміном до 05 листопада 2032 року.

21 липня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №3 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони підтвердили залишок заборгованості за кредитом на дату укладення додаткової угоди в сумі 117373,10 дол. США та внесли зміни до умов кредитування, встановили відсоткову ставку у 14,4% річних та змінили графік погашення кредиту із укладенням детального розпису сукупної вартості кредиту, як додаток №1.

22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №4 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони дійшли згоди договір кредиту викласти в новій редакції із встановленням розміру заборгованості за кредитом та відсотками, відсоткову ставку, детальний розпис сукупної вартості кредиту.

Цієї ж дати сторонами було укладено і додаткову угоду №5 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони домовилися про погашення частини заборгованості в сумі 11100 дол. США.

23 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №6 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони підтвердили залишок заборгованості за кредитом на дату укладення додаткової угоди в сумі 99510,81 дол. США, за відсотками 54510,03 дол. США, встановили новий графік погашення кредиту з укладенням детального розпису сукупної вартості кредиту.

Внаслідок реорганізації, з 15 жовтня 2019 року правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» стало АТ «Альфа-Банк», що підтверджується копією статуту АТ «Альфа-Банк» (нова редакція), затвердженого рішенням спільних загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» від 21 листопада 2019 року, протокол №1/2019.

Згідно з довідкою, виданою АТ «Альфа-Банк», станом на 15 квітня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за договором кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року становила 174629,37 дол. США, з яких 98874,13 дол. США прострочена заборгованість по тілу кредиту, 75755,24 дол. США прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку вимог банку, у зв`язку із неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, станом на 15 квітня 2020 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 188730,69 дол. США, яка складається з 98874,13 дол. США простроченої заборгованості по тілу, 75755,24 дол. США простроченої заборгованості по відсотках, 7984,08 дол. США пені за несвоєчасне повернення кредиту, 6177,24 дол. США пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Відповідно до висновку експерта №32 від 26 липня 2021 року за результатами проведення судово-економічної експертизи за матеріалами цивільної справи №607/7459/20, в обсязі наданих на дослідження документів, судовим експертом встановлено, що, враховуючи дані розрахунку вимог банку, у зв`язку із неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, прострочення по сплаті тіла кредиту більше 60 днів виникло 05 січня 2009 року в сумі 711,10 дол. США.

Судовим експертом не надано відповіді на друге питання: «Враховуючи дані розрахунку вимог банку, у зв`язку із неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, коли виникло прострочення по сплаті процентів за користування кредитом більше 60 днів і в якій сумі?», оскільки розрахунок процентів, який наведено банком в розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, станом на 15 квітня 2020 року, не відповідає умовам п. 2.4 договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, проценти нараховувалися не в останній робочий день місяця, як це передбачено умовами договору кредиту, а за визначений період, наприклад, з 05 грудня 2007 року по 03 січня 2008 року, з 04 січня 2008 року по 04 лютого 2008 року, з 05 лютого 2008 року по 04 березня 2008 року, з 05 березня 2008 року по 06 квітня 2008 року і т.д., що від самого початку спотворює нарахування та сплату процентів.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною четвертою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-249цс15, та зроблено висновок, що: «…за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №4 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони дійшли згоди договір кредиту викласти в новій редакції із встановленням розміру заборгованості за кредитом та відсотками, відсоткову ставку, детальний розпис сукупної вартості кредиту (т. 1, а.с. 14-22).

Відповідно до положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

23 жовтня 2014 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №6 про внесення змін до договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, якою сторони підтвердили залишок заборгованості за кредитом на дату укладення додаткової угоди в сумі 99510,81 дол. США, за відсотками 54510,03 дол. США, встановили новий графік погашення кредиту із укладенням детального розпису сукупної вартості кредиту (т. 1, а.с. 24).

Як вбачається зі змісту графіку погашення кредиту, сторонами було визначено розмір кредиту, останнім днем погашення відсотків в сумі 54510,03 дол. США (т. 1, а.с. 25) та частини тіла кредиту в розмірі 11061,08 дол. США визначено 22 жовтня 2016 року, 88449,73 дол. США кредитних коштів ОСОБА_1 зобов`язався погашати щомісячними рівними платежами в період з листопада 2014 року по жовтень включно 2016 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що згідно з умовами договору кредиту №770/42-84-07 від 26 листопада 2007 року, до викладення його у новій редакції згідно з умовами укладеної між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 22 жовтня 2014 року додаткової угоди №4, діяв п. 4.5. Договору, відповідно до якого безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання та повернення усієї суми кредиту з нарахованими відсотками та неустойкою є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості більше 60 днів, яке відповідно до висновку експерта №32 від 26 липня 2021 року виникло 05 січня 2009 року.

Відповідно до положень статті 631 ЦК України сторони не узгоджували при укладенні додаткової угоди №4 від 22 жовтня 2014 року порядку зміни строку виконання основного зобов`язання, з урахуванням того, що на час її укладення він, відповідно до п. 4.5. Договору в старій редакції, достроково настав, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк користування кредитом вважається таким, що сплив 05 січня 2009 року, відтак нарахування та зарахування як сплату відсотків Банком, починаючи з вказаної дати, є неправомірним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16).

За встановлених вище обставин, судом першої інстанції, з урахуванням 44264,40 дол. США сплачених відповідачем відсотків поза межами строку кредитування, які відповідно слід зарахувати в погашення основної суми боргу, правильно зазначено, що заборгованість відповідача за кредитним договором №770/42-84-07 від 26.11.2007 року з урахуванням сплати вищенаведеної суми коштів становила 54609,73 дол. США.

В той же час, висновок суду щодо відсутності доказів видачі ОСОБА_1 кредиту не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки докази отримання позичальником кредитних коштів було долучено Банком до позовної заяви (т. 1, а.с. 84), ще до відкриття провадження у справі судом.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що у суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог банку.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16 вказано, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі №161/15679/15-ц (провадження №61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.

Як вбачається з матеріалів справи Банк, як на підставу переривання строку позовної давності, посилався на докази проведення валютних операцій з погашення ОСОБА_1 27 лютого 2017 року та 28 березня 2017 року нарахованих відсотків згідно з договором №770/42/84-07 від 26 листопада 2007 року в сумі по 1000 дол. США кожна, що міститься у виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 .

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, вказана виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 не була предметом дослідження суду першої інстанції, оскільки не була долучена судом до справи в якості письмового доказу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності для стягнення тіла кредиту.

Судове рішення ухвалення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова