Справа № 466/319/21 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/272/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
Провадження №22-ц/811/386/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , його представника -

ОСОБА_2 , представника відповідачів - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Львівська міська рада, про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні ділянкою № НОМЕР_1 в садівничому кооперативі «Алмаз-1», що в урочище «Голоско» у м. Львові, кадастровий номер: :05:004:0340, шляхом солідарного зобов`язання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 привести в попередній стан зрізаний земельний схил вздовж зазначеної земельної ділянки та відновити пошкоджений проїзд (заїзд) до такої ділянки; стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір, витрати на проведення експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 19969 грн. та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06.07.2017 року ним придбано земельну ділянку № НОМЕР_1 в садівничому кооперативі (далі - СК) «Алмаз-1», що в урочище «Голоско» у м. Львові, кадастровий номер: :05:004:0340, відповідачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки № НОМЕР_2 , кадастровий номер: :05:004:0339, в цьому ж садівничому кооперативі, а відповідач ОСОБА_5 є її чоловіком, який безпосередньо здійснював (організовував) роботи по обмеженню доступу до земельної ділянки позивача. Земельні ділянки позивача (НОМЕР_1 на план схемі) та відповідачів (НОМЕР_3 на план схемі) межують із землями загального користування, що перебувають у комунальній власності Львівської міської ради.

Зазначає, що єдиний можливий проїзд до його земельної ділянки здійснювався по схилу між ділянкою № НОМЕР_1 та комунальними землями урочища. При цьому, наголошує, що таке розміщення його земельної ділянки та заїзд до неї існували ще до придбання ним цієї ділянки. Наведена обставина була зафіксована в плані розташування земельної ділянки, кадастровий номер: :05:004:0340 на місцевості, який складений в результаті топографо- геодезичних вишукувань, проведених ФОП ОСОБА_6 у 2017 році. В подальшому, він лише забетонував частину вже існуючого проїзду з метою недопущення зсуву ґрунту та обвалу схилу, жодного додаткового проїзду ним не облаштовувалось. Однак, в 2019 році відповідачі розпочали роботи по будівництву дороги до своєї земельної ділянки через комунальні землі урочища. В процесі зазначених робіт, було пошкоджено (зрізано) частину бетонного покриття з основою та ґрунтом на заїзді до його земельної ділянки, що унеможливило заїзд автотранспорту на земельну ділянку. Крім того, було виконано підрізання схилу та влаштування укосу вздовж межі його земельної ділянки, що може призвести до погіршення фізико-механічних властивостей ґрунтів земельної ділянки, зокрема, до зсуву ґрунту з земельної ділянки та неможливості проведення будівельних робіт на ній. З приводу зазначених протиправних дій ним скеровувались заяви до поліції і згідно висновку по матеріалах перевірки, проведеної ДОП ВППП Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області від 08.09.2020 року встановлено, що ОСОБА_5 повідомив працівникам поліції, що будівництво дороги дійсно здійснюється саме ним. Просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн.

Обидва судові рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову та про відмову у стягненні понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Вважає, що суд першої інстанції акцентував увагу на обставинах, які не відносяться до предмету спору, оскільки почав досліджувати обставини будівництва будинку на його земельній ділянці, а також організацію заїзду до цієї ділянки, хоча дані обставини не мають жодного відношення до предмета позову.

Додає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що його дії на власній земельній ділянці призвели до знищення або зрізки спірного схилу.

Звертає увагу, що судом не надано правової оцінки акту обстеження земель міста, складеного Шевченківською районною адміністрацією 17.05.2019 року, згідно якого комісією встановлено, що він ( ОСОБА_1 ) самочинно встановив лише заїзд на свою земельну ділянку, а як видно з плану схеми розташування земельних ділянок, долученого до акту, зазначений заїзд не має жодного відношення до спірного схилу.

Зазначає, що суд не надав оцінки доказам, які безпосередньо стосуються предмета доказування та безпідставно не прийняв до уваги висновок №454/20 від 24.12.2020 року інженерно-технічної експертизи.

Вказує, що на законодавчому рівні встановлено, що експертиза, призначена за заявою сторони, має таку ж юридичну силу як і експертиза, призначена ухвалою суду, а такого обов`язку експерта як залучення до проведення експертизи іншої сторони жодним нормативно-правовим актом не визначено.

Додає, що судом не надано оцінки тій обставині, що експертом було встановлено факт зрізу та заподіяння шкоди його земельній ділянці.

Вважає, що не приймаючи до уваги висновок експерта, суд безпідставно згадує в рішенні про те, що нібито мав місце зсув грунту, при цьому, жодних належних доказів на підтвердження вказаної обставини в матеріалах справи немає.

Наголошує, що судом не надано правової оцінки відеозапису, на якому видно як бульдозер зрізає схил і участь у цих земельних роботах приймає ОСОБА_5 , також суд проігнорував показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залучених відповідачем, які підтвердили, що на місці спірного схилу проводились земельно-технічні роботи за участю ОСОБА_5 .

Зазначає, що судом не взято до уваги пояснення самого ОСОБА_5 , згідно яких, ОСОБА_1 нібитото зробив насип на існуючий схил, а ОСОБА_5 лише приводив схил у попередній стан.

Вважає, що факт проведення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельно-технічних робіт підтверджено самими відповідачами та показаннями свідків, а та обставина, що пагорб був природнім (не насипаним), підтверджується висновком експерта.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення позивач зазначає, що в матеріалах справи наявне клопотання від 12.11.2021 року про долучення документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, до якого долучались лише акт №1 та акт №2 приймання передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги №18317 від 09.03.2021 року, підписаний між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , а також платіжні доручення і прибуткові касові ордери за 2021 рік на загальну суму 6000 грн. Після цього, сторона відповідача не подала жодних заяв ні в усному, ні в письмовому вигляді про долучення додаткових доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу. Відтак, вважає, що в силу приписів ч.8 ст.141 ЦПК України, акт №3 приймання передачі наданих послуг по договору надання правової допомоги №18317 від 09.03.2021 року та квитанції, які були долучені разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, є недопустимими доказами і заява про стягнення коштів за такими документами повинна бути залишена без розгляду.

Додає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що сторона відповідача у своїх заявах по суті спору жодного разу не надавала попередній розрахунок витрат.

В судове засідання апеляційного суду третя особа не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у її відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційних скарг, заперечення сторони відповідачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0527 га, кадастровий номер: :05:004:0340, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Львівська область, м. Львів, урочище «Голоско», садівничий кооператив «Алмаз-1», на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.07.2017 року та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідачка ОСОБА_4 є власником суміжної з позивачем земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,1016 га, кадастровий номер: :05:004:0339, в садівничому кооперативі «Алмаз-1», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно з актом обстеження земель міста в районі СК «Алмаз-1» та КСТ «Долина» в урочищі «Голоско» у м. Львові, складеним 17.05.2019 року та затвердженим директором департаменту містобудування Львівської міської ради, при обстеженні комісією встановлено, що на земельній ділянці, орієнтовною площею 0,007 га, в районі СК «Алмаз-1» та КСТ «Долина» в урочищі «Голоско» розміщено бетонну площадку для облаштування проїзду до суміжної земельної ділянки (кадастровий номер: :05:004:0340), на якій проводяться будівельні роботи.

Даний проїзд на земельній ділянці комунальної власності, орієнтовною площею 0,007 га, в районі СК «Алмаз-1» та КСТ «Долина» в урочищі «Голоско» до своєї земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0527 га, в СК «Алмаз-1» в урочищі «Голоско» (кадастровий номер: :05:004:0340) самовільно облаштував ОСОБА_1 без відповідних рішень Львівської міської ради та правовстановлюючих документів на землекористування.

Відповідно до затвердженої ухвалою Львівської міської ради №2759 від 24.10.2013 року «Про затвердження детального плану житлового району «Під Голоском» містобудівної документації, під`їзд до земельних ділянок № НОМЕР_2 , загальною площею 0,1016 га (кадастровий номер: :05:004:0339) та НОМЕР_1, площею 0,0527 га (кадастровий номер: :05:004:0340) в СК «Алмаз-1» в урочищі «Голоско», як і будівництво житлових будинків на них, не передбачено.

У листі №0006-3527 від 08.10.2018 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові повідомила, що при перевірці інформації, внесеної до Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів встановлено, що за адресою: м. Львів, СК «Алмаз-1», земельна ділянка № НОМЕР_1 , відсутня інформація про реєстрацію дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт.

Констатовано, що за наслідками проведеної у період з 19.09.2018 року по 02.10.2018 року позапланової перевірки встановлено, що ОСОБА_1 проводиться будівництво садового будинку на приватній земельній ділянці АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :05:004:0340 в СК «Алмаз-1» в урочищі «Голоско» у м. Львові без будівельного паспорту забудови земельної ділянки та без права виконання будівельних робіт, а також без реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт у відповідному органі державного архітектурно-будівельного контролю, за що відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення та вжито заходів для припинення самочинних робіт на вищевказаній земельній ділянці шляхом видачі йому припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

У листі департаменту містобудування Львівської міської ради від 19.10.2018 року зазначено, що рішень (ухвал) Львівською міською радою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 0,0527 га, з кадастровим номером: :05:004:0340, в СК «Алмаз-1» в урочищі «Голоско» у м. Львові, не приймалось.

У листі від 01.03.2019 року управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради повідомило, що ОСОБА_1 було відмовлено у підготовці будівельного паспорту забудови земельної ділянки.

Отже, наведеними вище письмовими доказами підтверджено, що земельна ділянка, на якій позивачем самочинно облаштовано під`їзд (заїзд) до своєї земельної ділянки, відноситься до земель комунальної власності, і жодного рішення щодо виділення цієї земельної ділянки під проїзд (під`їзд, заїзд) Львівська міська рада не приймала, а тому вимога позивача про усунення перешкод шляхом приведення у попередній стан зрізаний земельний схил вздовж земельної ділянки та відновлення пошкодженого проїзду (заїзду) до земельної ділянки є безпідставною, оскільки роботи по облаштуванню під`їзду до своєї земельної ділянки позивачем проводились самочинно.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції підставно не взяв до уваги висновок експертизи, який надав позивач, оскільки облаштування земель комунальної власності під проїзд (під`їзд, заїзд) до земельної ділянки позивача не вирішено в установленому законом порядку, а відтак, підстав для висновку про порушення законних прав позивача немає.

Окремо необхідно звернути увагу на те, що доказів на підтвердження порушення (пошкодження) меж земельної ділянки позивача та/або обмеження його в доступі до своєї земельної ділянки суду не надано.

Таким чином, апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції по суті вирішення спору - залишити без змін.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду, то така підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Ураховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що до закінчення судових дебатів у справі сторона відповідачів заявила лише про понесені витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 6000 грн., на підтвердження яких подала суду належні докази, тому саме такі витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню відповідачу ОСОБА_5 за рахунок позивача.

Заяви про іншу суму витрат на правничу допомогу стороною відповідачів до закінчення судових дебатів зроблено не було, тому суд першої інстанції безпідставно врахував долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення докази про такі витрати на суму 12000 грн.

Таким чином, додаткове рішення підлягає зміні лише в частині визначення розміру стягуваних з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, шляхом зменшення його з 12000 грн. до 6000 грн.

За встановлених і наведених вище обставин, такий розмір витрат буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 січня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , змінити, зменшивши його до 6000 гривень.

В решті додаткове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 09 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич