Справа № 148/1203/24
Провадження №2/148/504/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано в його інтересах та від його імені представником, адвокатом Кугутюком Олександром Васильовичем, до Шпиківської селищної ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

встановив:

В травні 2024 адвокат Кугутюк О.В в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала в с. Левківці, Тульчинського району. Спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 є її онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкове майно складається із права на земельну частку (пай) в КСП «Поділля» с. Левківці Тульчинського району, розміром 1.96 в умовних кадастрових гектарах. Дане право було посвідчено Сертифікатом серії ВН № 0227383, який ОСОБА_2 отримала 21.11.1996 та у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за порядковим № 1596 поставила свій власноручний підпис.

ОСОБА_1 прийняв спадщину, оскільки проживав та був зареєстрований за однією адресою зі ОСОБА_2 . Вартість земельної частки (паю) станом на дату смерті спадкодавиці становила 11738,83 грн.

Інших спадкоємців, крім позивача, немає, оскільки єдиний син ОСОБА_2 , батько позивача, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Для належного оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак в оформленні спадщини на земельну частку (пай) йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання можна вирішити лише у судовому порядку.

У зв`язку з чим представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 1,96 умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП "Поділля" (с.Левківці, Тульчинський район, Вінницька область) та судові витрати залишити за позивачем.

В судове засідання позивач та його представник - адвокат Кугутюк О.В. не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. До суду надійшла заява представника позивача, згідно якої він просить розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Судові витрати просить залишити за позивачем.

Представник відповідача Шпиківської селищної ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання з проханням розглядати справу у його відсутність, заперечень до позову не має.

Відповідно до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність сторін на підставі наявних в справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та представлені докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно Органом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 28.02.2024, судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років в с. Левківці Тульчинського району Вінницької області (а.с. 7).

Як вбачається із копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 5 від 28.02.2024, наданого Органом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 була матірю ОСОБА_3 , а батьком останнього записано ОСОБА_4 , а (а.с. 12).

З копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком згідно свідоцтва є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 13).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 18.12.1996 виконкомом Левківської с/ради Тульчинського району, вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 25 років у с. Левківці Тульчинського району Вінницької області (а.с. 6).

З копії довідки №47 від 01.03.2024, виданої виконкомом Шпиківської селищної ради ОСОБА_1 , судом встановлено, що останній був зареєстрований та проживав зі своєю бабою ОСОБА_2 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за однією адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7 зв. бік).

Відповідно до листа начальника відділу №6 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на адвокатський запит адвоката Кугутюка О.В., у списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) на території Левківської сільської ради с. Левківці Тульчинського району, який є складовою технічної документації по передачі земельних часток паїв) з виготовленням державних актів па право власності на землю власникам сертифікатів на території Левківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, за № 557 зазначена ОСОБА_2 .

У книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), шо видаються Тульчинською районного державною адміністрацією Вінницької області по КСП «Перше травня» Клебанської сільської ради та КСП «Поділля» Левківської сільської ради за №1596 від 21.11.1996 зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0227383 на ім`я ОСОБА_2 , та виданий власнику, про що свідчить підпис у відповідній графі (а.с. 8).

Вартість земельної частки (паю) по КСП «Поділля» с. Левківці Тульчинською району Вінницької області станом на 1998 рік становила 11 738. 83 грн. (а.с. 8).

Дана інформація підтверджується копією Додатку № 24 списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) на території Левківської сільської ради, та копією книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), шо видаються Тульчинською районного державною адміністрацією Вінницької області по КСП «Перше травня» Клебанської сільської ради та КСП «Поділля» Левківської сільської ради (а.с. 8 зв.бік 9, 9 зв.бік - 10).

Розпорядженням голови Тульчинської районної державної адміністрації від 25.06.96 №305-р «Про затвердження розрахунків вартості земельної частки /паю/ по КСП «Поділля» с. Левківці», затверджено розрахунок вартості та розміру в умовних кадастрових гектарах земельної частки /паю/ в площі сільськогосподарських угідь, що передані у колективну власність КСП "Поділля" с.Левківці згідно додатку; а також вирішено видати сертифікати на право на земельну частку /пай/ громадянам співвласникам колективної власності на землю в кількості 575 осіб згідно списку, затвердженого комісією по паюванню земель КСП"Поділля" с.Левківці (а.с. 63).

Згідно копії додатку до вказаного вище розпорядження відповідно до п. 4 - кількість осіб, які мають право на земельну частку /пай/ 575 чоловік, згідно п. 6 - розмір земельної частки /паю/ в умовних кадастрових гектарах /6:2/ 1,96 кадастр (а.с. 64, 65).

З копії спадкової справи № 419/2024, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 Тульчинською державною нотаріальною конторою, встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв її онук ОСОБА_1 , який на час відкриття спадщини був малолітнім (а.с. 36). Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , або претендували на неї, не встановлено. Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що заповіту ОСОБА_2 не залишила.

Згідно копії довідки №48 від 01.03.2024, виданої виконкомом Шпиківської селищної ради ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно на території Шпиківської селищної ради за межами с. Левківці, належить земельна частка (пай) № НОМЕР_4 площею 1,8241 га (а.с. 45).

Встановлено судом і те, що згідно постанови від 17.05.2024 №371/02-31 державного нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А., на підставі ст. 46 Закону" України «Про нотаріат», глави 7, п. 1, 2 глави 8, п. «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с. 10 зв.бік -11).

Вирішуючи даний спір, суд виходить із такого.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, у п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 зазначено, що вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004; щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР (до 01 січня 2004 року), то застосуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

До даних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 р., оскільки спадщина відкрилась до 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 524 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з ст. 529 ЦК УСРС 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

За змістом ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з пунктом 1 Указу Президента України № 720 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства; паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (абзаци 2, 3).

У пункті 2 Указу Президента України від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» вказано, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п.п. 3. 4, 5 вказаного вище Указу розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі ст. ст. 1, 2, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.06.2021 в справі № 612/401/19 (провадження № 61-4633св20) зроблено висновок, що за змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 її єдиним спадкоємцем за правом представлення є онук ОСОБА_1 , який спадщину прийняв, що встановлено зі спадкової справи, оскільки на час відкриття спадщини був малолітнім та проживав зі спадкодавицею. Родинні відносини між спадкодавицею та позивачем підтверджуються наявними в справі доказами. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 за життя, як член КСП "Поділля" була включена у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) на території Левківської сільської ради Тульчинського району та отримала сертифікат серії ВН №0227383, а отже, набула право на земельну частку (пай) розміром 1,96 умовних кадастрових гектарах яка перебувала у колективній власності КСП "Поділля" (с.Левківці, Тульчинський район, Вінницька область). Оригіналу вказаного сертифікату позивач не має, у звязку з чим йому відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

При встановлених обставинах, враховуючи, що позов відповідачем визнається, позивачем позовні вимоги доведено належними доказами, а також доведено, що в інший, ніж судовий спосіб, він не в змозі захистити своє право, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову.

Судові витрати суд залишає за позивачем, оскільки таке прохання він висловив в позовній заяві.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 13, 76-81, 89, 95, 206, 211, 247, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 392, 1216-1218, 1223, 1261, 1266, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст. ст. 524, 529,548, 549 ЦК УРСР, п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 баби ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 1,96 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП "Поділля" (с.Левківці, Тульчинський район, Вінницька область).

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне рішення складено 02.09.2024.

Суддя Л.А. Штифурко