Справа № 732/990/24
Провадження № 2/732/335/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2024 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді Лиманської М.В.,
у присутності секретаря Дударенко Ю.П.,
представника позивача адвоката Бабенка С.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики,
Адвокат Бабенко С.С., діючи на підставі договору про надання правничої допомоги №131 від 03.05.2024 в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача борг за договором позики грошових коштів від 23 березня 2019 року у розмірі 5026 доларів США. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в борг 135500 (сто тридцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, що є еквівалентом в розмірі 5026 (п`ять тисяч двадцять шість) доларів США, які останній повинен був повернути до 23 березня 2024 року. У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 23 березня 2019 року між сторонами укладено та нотаріально посвідчено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI моделі ACCENT, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У вказаний строк відповідач кошти не повернув. Оскільки відповідач грошові кошти добровільно не повертає, позивач змушений звернутися до суду з указаним позовом.
Ухвалою судді від 14 червня 2024 року відкрито провадження у зазначеній справі.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Бабенко С.С. позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином за місцем реєстрації його проживання. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Чернігівській області відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 24). Згідно з відміткою поштового відділення судові повістки про виклик в судові засідання на 19.07.2024 та на 04.09.2024 відповідач отримав особисто. (а.с.36,43)
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача.
Враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши в судовому засіданні представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку.
Дослідженням копії договору позики грошових коштів від 23 березня 2019 року, установлено, що позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 135500 (сто тридцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, що є еквівалентом в розмірі 5026 (п`ять тисяч двадцять шість) доларів США (за комерційним курсом на 23.03.2019), які позичальник отримав до підписання цього договору (п. 1 договору позики). Договір укладено за згодою дружини позикодавця ОСОБА_3 та дружини позичальника ОСОБА_4 (а. с. 7)
Пунктом 3 договору позики від 23.03.2019 передбачно, що позичальник ОСОБА_2 зобов`язується повернути позикодавцеві ОСОБА_1 суму позики одним платежем у розмірі 135500 грн, що є еквівалентом в розмірі 5026 доларів США (за комерційним курсом на момент повернення позики) у строк до 23 березня 2024 року.
У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 23 березня 2019 року між сторонами укладено та нотаріально посвідчено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI моделі ACCENT, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а.с.8-9)
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з положеннями статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та як стверджував у судовому засіданні представник позивача, відповідач своїх грошових зобов`язань перед позивачем не виконує.
Письмових доказів виконання грошового зобов`язання відповідачем суду не надано. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували докази, надані позивачем щодо розміру боргу за договором позики.
Приписи чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі 909/1347/19 іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.192 ЦК України). Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Отже з указаного суд робить висновок про те, що оскільки при укладенні договору позики від 23.03.2019 сторони визначили еквівалент в іноземній валюті, а саме в доларах США, то до спірних відносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України.
Як вбачається з договору позики грошових коштів від 23.03.2019 року, позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 135 500 грн , що є еквівалентом в розмірі 5026 (п`ять тисяч двадцять шість) доларів США (за комерційним курсом на 23.03.2019).
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь боргу за договором позики від 23.03.2019 у сумі 5 026 доларів США.
Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заявленої позивачем суми боргу.
Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 14 500 грн, які підтверджуються договором №131 від 03.05.2023, актом приймання передачі наданих послуг № 23 від 14.05.2024 та актом приймання передачі наданих послуг № 128 від 12.08.2024 відповідно до договору про надання правничої допомоги, платіжною інструкцією АТ КБ «ПриватБанк» від 03.05.2024, платіжними інструкціями АТ «Універсалбанк» від 19.06.2024 та 02.08.2024.(а.с.16,17,18,48,49,50)
З огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені та в інтересах позивача, участь адвоката у судових засіданнях, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 14 500 гривень є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу не надходило.
На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 1991,29 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 6, 15, 526-527, 610-612, 1049 ЦК України, ст. 4, 13, 76-81, 89, 223, 264, 265, 268, 280-288, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) борг за договором позики від 23 березня 2019 року в сумі 5 026 доларів США.
Направити ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням копію заочного рішення на протязі двох днів з дня його проголошення і роз`яснити, що він має право на протязі тридцяти днів з дня проголошення рішення подати до суду заяву про перегляд заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку позивачем безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду або через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 04.09.2024.
Суддя М.В.Лиманська