МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" червня 2024 р. Справа №370/3436/23

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., із секретарями Гребінською Н.П., Хоменко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду у смт Макарів Київської області цивільну справу за позовом

керівника Фастівської окружної прокуратури Романа Удовиченка в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

Керівник Фастівської окружної прокуратури Роман Удовиченко в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про конфіскацію земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що Фастівською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

У ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження упродовж року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Фастівського району Київської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користування громадянкою російської федерації землею вказаної категорії.

Громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № НАН 878061 від 30.07.2015 року, набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 загальною площею 1,6271, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Макарівському районі, Козичанська сільська рада (на даний час Бишівська територіальна громада Фастівського району) Київської області.

30.07.2015 року відповідач ОСОБА_2 зареєструвала право власності на указану спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, у 2020 році відповідач уклала договір оренди з ТОВ «АГРОХОЛДІНГ МС» та отримує 8000 грн. орендної плати щомісяця.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з даним позовом до суду, громадянка російської федерації ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:009:0050, а отже вказана ділянка перебуває в її власності більше восьми років.

Згідно з даними Фастівського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документована посвідкою на постійне проживання в України. При цьому, паспорт громадянина України чи паспорт громадянина України для виїзду за кордон вона не отримувала.

За змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. У разі якщо відповідно до закону, власник земельної ділянки зобов`язаний здійснити її відчуження упродовж певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним упродовж такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Наведені обставини свідчать, що громадянка російської федерації ОСОБА_2 набувши у 2015 році у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 сільськогосподарського призначення, вимоги закону щодо її відчуження упродовж одного року не виконала, що є підставою для припинення її права власності на вказану земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду.

Тому позивач просив суд: конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у Власової Зінаїди (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) земельну ділянку із цільовим призначенням «Для ведення особистого селянського господарства» із кадастровим номером :02:009:0050 площею 1,6271 га, яка розташована на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області. Стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури (р/р UА0015641, МФО 820172, Державне казначейство України, м. Київ, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 01.01.2024 року накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 площею 1,6271 га, із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», яка розташована в Макарівському районі, Козичанська сільська рада (на даний час Бишівська територіальна громада Фастівського району) Київської області, власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Заборонено ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти дії по розпорядженню, зміні цільового призначення, здійсненні поділу та об`єднанню земельної ділянки з кадастровим номером

:02:009:0050 площею 1,6271 га, з іншими земельними ділянками.

Ухвалою суду від 15.01.2024 року даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.03.2024 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 18.04.2024 року, яке в подальшому відкладено на 16.05.2024 року та 21.06.2024 року.

У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися.

Від заступника керівника Фастівської окружної прокуратури Чухіль С.С. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у судове засідання свого представника не направило.

Відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи у судове засідання не з`явилася, відзиву не подавала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Фастівською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Земля в Україні є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, воно набувається та реалізується громадянами, юридичним особами та державою виключно відповідно до закону. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію, природні якості землі.

У ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження упродовж року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Фастівського району Київської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користування громадянкою російської федерації землею вказаної категорії.

Отже, встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № НАН 878061 від 30.07.2015, набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 загальною площею 1,6271, з цільовим, призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Макарівському районі, Козичанська сільська рада (на даний час Бишівська територіальна громада Фастівського району) Київської області (а.с. 60).

30.07.2015 ОСОБА_2 зареєструвала право власності на вказану спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 14-15).

У подальшому, у 2020 році ОСОБА_4 уклала договір оренди з ТОВ «АГРОХОЛДІНГ МС» та отримує 8000 грн. орендної плати щомісяця.

Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з перебуванням у приватній власності ОСОБА_5 зазначеної вище земельної ділянки.

Адже, відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з даним позовом до суду, громадянка російської федерації ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :02:009:0050 (інформаційна довідка № 341895455 від 07.08.2023, а.с. 14-15), а отже вказана ділянки перебуває в її власності більше восьми років.

Згідно з даними Фастівського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, Власова 3інаїда, ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка російської федерації, документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , орган видачі 8001 (а.с. 38). При цьому, ОСОБА_4 , паспорт громадянина України чи паспорт громадянина України для виїзду за кордон не отримувала.

За змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. У разі якщо відповідно до закону, власник земельної ділянки зобов`язаний здійснити її відчуження упродовж певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним упродовж такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Наведені обставини свідчать, що громадянка російської федерації ОСОБА_4 набувши у 2015 році у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:0050 сільськогосподарського призначення, вимоги закону щодо її відчуження упродовж одного року не виконала, що є підставою для припинення її права власності на указану земельну ділянку шляхом конфіскації за рішенням суду.

Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади, та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним, національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно із ст. 80 Земельного кодексу України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Частиною 3 статті 81 ЗК України передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно, за змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, упродовж року підлягають відчуженню.

У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2. 4 ст. 145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Таким, чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 30.07.2015 по даний час), не здійснила її відчуження, є підстави для конфіскації вказаної спірної ділянки у власність держави.

Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства, керуючись ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», окружною прокуратурою Головному управлінню Держгеокадастру у м. Києві та Київській області надіслано лист № 57-4017вих-23 від 08.08.2023 про виявлені порушення із вимогою вжити заходи щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку (а.с. 40-42).

Разом із цим, уповноваженим державою органом заходи щодо конфіскації земельних ділянок в дохід держави не вжито, лише листом від 14.08.2023 № 1010-0.61-7388/2-23 повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді (а.с. 43-45).

Зазначені причини не є поважними та не дають підстав залишити без реагування зазначені порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та, в даному випадку, з урахуванням вимог ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки.

Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Частиною 3 статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді є порушення або загроза порушення інтересів держави.

У даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що відповідач ОСОБА_4 порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення та, як іноземний громадянин, не вжила заходів до її відчуження. У зв`язку з цим на даний час без перешкод використовує вказану спірну земельну ділянку на території України.

Підставою представництва прокурором інтересів держави в даних спірних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, за п.п. 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Згідно із п. 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №. 912/2385/1-8, невжиття компетентним органом жодних заходів упродовж розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган упродовж розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81 вказаної вище постанови).

У зв`язку із вищезазначеним, суд зазначає, що в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними.

Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного суду.

Щодо правомірності та пропорційності втручання прокурора у право власності відповідача необхідно враховувати наступне.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

У практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Перший протокол), а саме:

чи є втручання законним;

чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес;

чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

В даному випадку, суд зазначає, що звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Також, звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - законності володіння та використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄЄПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

Підставою для представництва в суді інтересів держави стали факти порушення законодавства при володінні та використанні іноземним громадянином ОСОБА_6 земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка не здійснила її відчуження упродовж року після набуття права власності на об`єкт. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_5 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яку ОСОБА_4 незаконно утримує у приватній власності та використовує, суд вважає ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно утримуються у приватній власності та використовуються іноземними громадянами. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 ЗК України.

Задоволення такого позову призведе до відновлення порушених прав та законних інтересів держави, виходячи з того, що стан збереження земель сільськогосподарського призначення має загальнонаціональне значення.

Вирішуючи заявлений спір, суд керується також наступним.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Київської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 2684,00 грн. (а.с. 1) та судовий збір сплачений при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 1342,00 грн. (а.с. 2), що разом становить 4026,00 грн.

Щодо вжитих судом заходів забезпечення позову за ухвалою суду від 01.01.2024 року, слід вказати, що згідно постанови від 22.04.2024 року в рамках виконавчого провадження 74803532 арешт накладено, виконавче провадження закінчено.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги керівника Фастівської окружної прокуратури Романа Удовиченка в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки задовольнити.

Конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) земельну ділянку із цільовим призначенням «Для ведення особистого селянського господарства» із кадастровим номером :02:009:0050 площею 1,6271 га, яка розташована на території Бишівської територіальної громади Фастівського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Київської обласної прокуратури (р/р UА0015641, МФО 820172, Державне казначейство України, м. Київ, ) судовий збір у розмірі 4026,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 21.06.2024 року.

Реквізити сторін:

Фастівська окружна прокуратура: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Тимофія Рудяка, 3.

Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області: 03115, м. Київ, вул. Серпова, 3/14, .

Власова Зінаїда: АДРЕСА_1 , РНОКПП .

Суддя Л.В. Білоцька