Справа № 182/1609/24
Провадження № 2/0182/1863/2024
29.07.2024 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
26.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до ухвали від 23.02.2024 року Нікопольського міськрайонного суду Денисенко В.В. є потерпілим. Цією ж ухвалою Нікопольський міськрайонний суд звільнив ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень /злочинів/, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.263 КК України у зв`язку з передачею на поруки колективу Миколаївського регіонального центру обслуговування мережі Південного територіального управління обслуговування мережі Дирекції з експлуатації та розвитку мережі приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на підставі ст.47 КК України за їхнім клопотанням за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Цивільний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду, роз`яснено право звертатися до суду у порядку цивільного судочинства.
Внаслідок вищезазначеного кримінального правопорушення йому завдані матеріальні збитки на суму 2872,90 грн.
Ухвалою про відкриття провадження від 29.04.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Вказана ухвала з копією позову та додатками до нього була направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.31), до суду повернувся конверт з копією цієї ухвали, як не вручений у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.36). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.02.2024 року в справі №182/2581/22 (1-кп/0182/202/2024) звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень /злочинів/, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.263 КК України, у зв`язку з передачею на поруки колективу Миколаївського регіонального центру обслуговування мережі Південного територіального управління обслуговування мережі Дирекції з експлуатації та розвитку мережі приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на підставі ст..47 КК України; цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Разом з тим, вищевказаною ухвалою встановлено, що 22 квітня 2022 року о 08:00 год. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які перебувають на посаді охоронників 3 розряду взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Нікопольського районного відділу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області та які згідно ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» являються працівниками правоохоронного органу, з метою забезпечення публічного порядку та безпеки, забезпечення безпеки фізичних осіб та охорони об`єкту, а також для забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, заступили на добове чергування на охоронюваний об`єкт підстанцію 330 кВт «Феросплавна», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Після цього ОСОБА_1 вказав ОСОБА_2 припинити свою протиправну поведінку, інакше його буде затримано та викликано слідчо-оперативну групу. На вказані вимоги працівника поліції водій ОСОБА_2 став ще більше висловлюватись лайкою на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Після цього ОСОБА_1 підійшов до ОСОБА_2 та здійснив спробу його затримати. ОСОБА_2 вирвався від працівника поліції та з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення працівнику поліції тілесних ушкоджень, знаходячись у тому ж місці в той же час, діючи умисно, усвідомлюючи, що його протиправні дії спрямовані відносно працівників правоохоронних органів, які, перебуваючи у форменому одязі, виконували свої професійні обов`язки, застосував відносно ОСОБА_1 спеціальний засіб сльозоточивої та дратівливої дії «Терен-4М». З метою припинення протиправних дій ОСОБА_4 , діючи згідно ст..46 Закону України «Про Національну поліцію», усвідомивши, що поблизу немає скупчення людей та від застосування вогнепальної зброї ніхто не постраждає, застосував гладко ствольну рушницю НОМЕР_2 калібру «Сайга», яку отримав для несення служби в добовому наряді, здійснивши постріл снарядом травматичної дії в ОСОБА_2 .
Після цього ОСОБА_2 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, дістав з-під куртки предмет, який відповідно до висновку експерта № СЕ-/19/104-22/9530-Х3 від 26.04.2022 являється холодною зброєю ударно-дробильної дії кистенем, яким почав наносити хаотичні удари по голові та тулубу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Своїми умисними діями ОСОБА_2 заподіяв: ОСОБА_1 відповідно до висновку судово-медичного експерта №328 від 20.06.2022, тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми волосяної частини голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; гематоми лівого надпліччя, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_3 , відповідно до висновку судово-медичного експерта №329 від 20.06.2022 року, тілесне ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку І ступеня, підшкірної гематоми волосяної частини голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. З метою припинення протиправних дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 , діючи згідно ст..46 Закону України «Про національну поліцію», усвідомивши, що поблизу немає скупчення людей та від застосування вогнепальної зброї ніхто не постраждає, застосував гладко ствольну рушницю 12 калібру «Сайга», здійснивши постріл снарядом травматичної дії в ОСОБА_2 . Після цього ОСОБА_2 був затриманий працівником поліції.
Крім того ОСОБА_2 у невстановлений досудовим слідством день та час та за невідомих обставин, без передбаченого законом дозволу, регламентованого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 «Про затвердження інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, (із змінами, внесеними згідно Наказів Міністерства внутрішніх справ) придбав холодну зброю ударно-дробильної дії кистень, який незаконно носив при собі, без мети збуту, по території м.Нікополь Дніпропетровської області до моменту вилучення працівниками Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.
Після цього ОСОБА_2 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, дістав з-під куртки предмет, який відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-22/9530-ХЗ від 26.04.2022 являється холодною зброєю ударно-дробильної дії кистенем, який він переносив без передбаченого законом дозволу, та яким наносити хаотичні удари по голові та тулубу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Після цього протиправні дії ОСОБА_2 були припинені працівниками правоохоронного органу. ОСОБА_2 був затриманий працівниками Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та в нього було вилучено холодну зброю кистень.
Своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення/злочин/, передбачений ч.2 ст.345 КК України; умисними діями, які виразилися у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення /злочин/, передбачений ч.2 ст.263 КК України.
Позивач у вказаному кримінальному провадженні був визнаний потерпілим, оскільки внаслідок злочинних дій відповідача йому було завдано тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.
Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.
Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 47 КК України у зв`язку із передачею на поруки не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.
Згідно вимог частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивачем надано копії чеків про придбання ліків у квітні та травні 2022 року (а.с.14-24).
Згідно із частиною 1 статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із частиною першою статті 80ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди, зокрема, майнової є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини першої статті 1195ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345, ч.2 ст.263 КК України. В результаті умисних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми волосяної частини голови, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, суд дійшов висновку про належну та достатню доведеність стороною позивача сукупності всіх обставин, що призводять до покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення матеріальної шкоди, а саме: протиправність дій відповідача, наявність шкоди та її розмір, причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача і завданою шкодою, в сумі, яка становить 2872,90 грн.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп., сплачений останнім при подачі позову.
На підставі ст.ст.525,526,530,549,611,624,629,1054 ЦК України, керуючись ст. ст.ст. 81,141,259,263-265,280-284,288,289 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в наслідок завданих тілесних ушкоджень в сумі 2 872,90 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят дві грн. 90 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Суддя: О. В. Рунчева