ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3964/24 Номер провадження 22-ц/814/2513/24Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гур`єва Андрія Альбертовича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 квітня 2024 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді- доповідача,

у с т а н о в и в:

17 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 ..

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 06.04.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Генеральним консульством України в Мюнхені Федеративної Республіки Німеччини, про що складено відповідний актовий запис №31.

До укладання шлюбу у позивачки та відповідача народилася спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Позивачка має намір припинити подружні відносини, оскільки наявна відсутність спільних інтересів. Непорозуміння постійно погіршують сімейні стосунки та призвели до фактичного припинення шлюбу, що робить його подальше збереження неможливим. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, що позбавляє сенс у підтриманні подружніх відносин. Позивачка не має вимог щодо поділу майна подружжя.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернуто разом з додатками позивачці на підставі п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі адвокат Гур`єв А.А., представник ОСОБА_1 , просить ухвалу Октябрського районного суду від 22 квітня 2024 року скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що адвокат не позбавлений права звертатись до суду із позовом про розірвання шлюбу в інтересах клієнта, адже це передбачено положеннями ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Також посилається на позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду від 09.07.2021 у справі №607/10879/20.

Відзив на апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява про розірвання шлюбу від 17.04.2024 підписана адвокатом Гур`євим А.А., представником позивачки ОСОБА_1 (а.с.1-3).

Відповідно до оригіналу свідоцтва про шлюб від 06.04.2023 серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб 06.04.2023, який зареєстрований Генеральним консульством України в Мюнхені Федеративної Республіки Німеччини (а.с.11).

Подружжя має спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.07.2015 серії НОМЕР_2 Октябрського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції (а.с.13).

Згідно з інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20), ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21).

Повертаючи позовну заяву разом з додатками позивачці, суддя суду першої інстанції мотивував своє рішення тим, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються. Тому позовна заява підлягає поверненню, оскільки вона не підписана позивачкою, а підписана представником позивачки адвокатом Гур`євим А.А.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 59 Конституції України для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон N 5076-VI.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.

Таким чином, діяльність адвокатури, реалізація нею функцій захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі невизначеному колу осіб свідчить про суспільний інтерес, а отже, і публічно-правовий характер правовідносин.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.07.2021 у справі № 607/10879/20 вказано, що «Апеляційний суд, встановивши, що до позовної заяви додано документи, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, представникові ОСОБА_1 - адвокату Капаку В. М. надано всі процесуальні права та обов`язки визначені для позивача, дійшов обґрунтованого висновку про те, що представник позивача - адвокат Капак В. М. не мав встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнта.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.»

Також постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2018 у справі № П/9901/736/18 встановлено, що «Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.»

Аналізуючи вищезазначені висновки суду касаційної інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про те, що районний суд помилково повернув позовну заяву разом із додатками позивачці, адже її представник має безперешкодне право на підписання та подачу відповідного позову до суду першої інстанції.

З наведених підстав ухвала судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 квітня 2024 року підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.367,ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Гур`єва Андрія Альбертовича, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2024 року скасувати.

Справу направити до Октябрського районного суду м.Полтави для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14 серпня 2024 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов