Справа № 669/680/24
Провадження № 2/669/251/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Вишневського В.О.,

з участю: секретаря судового засідання Валігура А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

третьої особи - органу опіки та піклування Білогірської селищної ради Хмельницької області,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в с-щі Білогір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - орган опіки та піклування Білогірської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

19 липня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Кучерука Т.М. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 01 серпня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання.

21 серпня 2024 року в підготовчому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , заявила про визнання нею позову та не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Позивач та третя особа в підготовчому судовому засіданні висловили свою згоду та не заперечували проти задоволення позовних вимог на підставі заяви відповідача про визнання нею позову.

Заслухавши думку учасників справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. При цьому, суд приймає визнання позову відповідачем лише у разі, якщо воно є вільним, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

В даному випадку суд вважає, що визнання матір`ю позову про позбавлення її батьківських прав не може слугувати єдиною підставою для задоволення позову.

З даного приводу висловив свою позицію Верховний Суд, який в постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 зазначив, що заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Також ВС наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Схожі висновки Касаційного цивільного суду у складі ВС викладені у постановах від 22 листопада 2023 року у справі № 214/5134/22 та від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

З огляду на предмет та підстави заявленого позову, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову порушує права та інтереси інших осіб, а саме неповнолітніх дітей.

На переконання суду, прийняти рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав можна буде лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Керуючись ст. ст. 200, 206, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у прийнятті визнання відповідачем ОСОБА_2 позову про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Продовжити судовий розгляд справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Василь ВИШНЕВСЬКИЙ