Справа № 650/858/23
провадження № 2/650/253/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сікори О.О.,

за участю секретаря - Завістовської Л.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідачів - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути зі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належні ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1550 доларів США.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 домовилися про купівлю у останньої житлового будинку за 2500 доларів США, з яких 1550 позивач передала ОСОБА_2 в рахунок авансу, а залишок у сумі 950 доларів США домовились передати після оформлення будинку у нотаріуса, про що було складено відповідну розписку. Оскільки ОСОБА_5 запевнила позивачку, що в неї наявні всі документи на будинок, в неї не виникало сумнівів щодо його переоформлення, однак своїх зобов`язань ОСОБА_5 не виконала, достатніх документів на переоформлення будинку не було, а за словами ОСОБА_5 вона тільки займається їх виготовленням, чим порушено умови домовленостей між сторонами та норми ЦК України, що стало підставою звернення до суду.

У відзивах на позов поданих 08 листопада 2023 року представник ОСОБА_3 діючи в інтересах відповідачів заперечив проти задоволення позову та зазначив такі факти та обставини.

Свою позовну заяву позивачка ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що внаслідок ракетних обстрілів з боку російської федерації її будинок в смт. Високопілля був зруйнований та вона почала шукати собі та вона дізналась , що відповідачка ОСОБА_5 продає будинок, яка на той час вже проживала в с. Драбівці, Золотоніського району, Черкаської області.

В жовтні 2022 року під час телефонної розмови з відповідачкою ОСОБА_5 позивачка домовились з продажу будинку по АДРЕСА_1 та 29 жовтня 2022 року позивачка передала в якості завдатку 1550 доларів США відповідачці ОСОБА_2 ,яка являється дочкою ОСОБА_5 , а решту коштів в сумі 950 доларів США домовились передати в травні 2023 року під час укладення договору купівлі продажу.

Вказані обставини не оспорюються відповідачкою по справі.

Проте в подальшому позивачкою наводяться доводи , які не відповідають дійсності , оскільки позивачка вказує , що нібито ОСОБА_5 заборонила проживати у належному будинку та вимагала сплатити всю суму одразу без передачі документі на будинок, проте такі доводи являються неправдивими так як відповідачка ОСОБА_2 на вказівку ОСОБА_5 передала ключі від будинку та дозволила проживати позивачці та її родині, натомість позивачка отримавши доступ до будинку почала вивозити все майно яке там знаходилось в тому числі побутову техніку (газову плиту) , консервацію , глибинний насос тощо, тобто позивачка і не мала наміру проживати у вказаному будинку, а лише обманним шляхом отримавши доступ до будинку по суті заволоділа майном , що знаходилось в будинку та після того як побутова техніка меблі, продукти харчування були вивезені з будинку позивачка вже втратила інтерес до будинку та відповідно звернулась з позовом до суду.

В той же час відповідачка ОСОБА_5 ніяким чином не уникала від укладення договору купівлі продажу, надіючись на доброчесність позивачки , не зверталась до правоохоронних органів з приводу вивезення її майна позивачкою так як надіялась що позивачка розрахується з нею за купівлю продаж будинок на підставі домовленості між ними.

Дочекавшись травня 2023 року відповідачка намагалась додзвонитись до позивачки з приводу укладення договору купівлі продажу та отримання остаточного розрахунку та 30 травня 2023 року відповідачка ОСОБА_5 особисто приїхала до смт. Високопілля для укладення договору купівлі продажу всі правовстановлюючі документи були підготовлені до укладення договору проте позивачка не відповідала на телефонні дзвінки. Приїхавши до свого домоволодіння відповідачка ОСОБА_5 тільки виявила що її будинок повністю залишився без меблів , побутової техніки , підвал без консервації , продуктів харчування.

Відповідачка перебувала 3 тижні в смт. Високопілля з метою дочекатись зустрічі з позивачкою та укласти договір купівлі продажу проте позивачка жодного разу не відповіла на телефонні дзвінки, навіть її донька відповідачка по справі ОСОБА_2 зустріла позивачку біля пункту видачі гуманітарної допомоги та повідомила , що її мати ОСОБА_5 прибула до смт. Високопілля для укладення договору купівлі продажу, проте позивачка лише відповіла що їй зараз ніколи, тобто твердження позивачки , що в травні 2023 року вона зустрічалась з ОСОБА_5 не відповідають дійсності та являється лише намаганням ввести суд в оману.

До матеріалів позову додано розписку в якій чітко вказано, що грошові кошти в сумі 1550 доларів США являються завдатком за продаж будинку.Також згідно розписки написаної позивачкою ОСОБА_4 , вбачається, що позивачка віддала саме завдатку сумі 1550 доларів США в решту в сумі 950 доларів США в травні місяці. Тобто позивачка під час написання розписки чітко розуміла правову природу договірних правовідносин, які виникли у неї та ОСОБА_5 щодо укладення договору купівлі продажу будинку, натомість позивачка отримавши доступ до будинку почала вивозити все майно яке там знаходилось в тому числі побутову техніку (газову плиту) , консервацію , глибинний насос тощо, тобто позивачка і не мала наміру проживати у вказаному будинку, а лише обманним шляхом отримавши доступ до будинку по суті заволоділа майном , що знаходилось в будинку та після того як побутова техніка меблі , продукти харчування були вивезені з будинку позивака вже втратила інтерес до будинку.

Тому відповідачка вважає, що з її боку були належними чином виконані свої зобов`язання, та вважала, що сторони погодили всі істотні умови договору купівлі продажу будинку, а саме визначили ціну договору, термін виконання зобов`язання, натомість позивачка фактично ухилилась від виконання свого зобов`язання щодо укладення договору купівлі продажу будинку то в такому випадку згідно ч.1 ст. 571 ЦК внаслідок порушення зобов`язання з боку боржника завдаток залишається у кредитора.

В той же час посилання позивачки на ст. 1212 ЦК являється не вірним способом захисту своїх прав так як на думку відповідачки грошові кошти в сумі 1550 доларів США були саме завдатком, а не авансом, як зазначає позивачка по справі.

18 березня 2024 року від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких він зазначив таке.

В матеріалах цивільної справи містяться відзиви Відповідача - 1 та Відповідача - 2, в яких останні фактично визнали фактичні обставини з отримання грошових коштів у розмірі 1550 доларів США, однак не визнають позовні вимоги з підстав обрання невірного способу захисту порушеного права, що на переконання Відповідачів є самостійною правовою підставою для відмови у задоволенні позову. Однак, Позивач по справі та її представник не можуть погодитися із такою позицією Відповідачів та вважають її помилковою з огляду на таке.

Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 р. у справі № 419/2304/18 зазначив, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм».

З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Враховуючи вищевикладене, слід прийти до висновку, що навіть у разі обрання Позивачем неналежного способу захисту порушеного права, суд має застосувати до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, які підлягають застосуванню для вирішення конкретного спору. Отже, оскільки заявлені позовні вимоги підтверджуються наявними в матеріалах справи фактичними обставинами, зокрема копією розписки ОСОБА_2 від 29.10.2022 р. та копіями матеріалів 1487 від Відділення поліції № 1 Бериславського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Херсонській області, представник вважає, що існують всі правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

На судовому засіданні представник позивача вказав, що ОСОБА_4 домовилась із ОСОБА_5 щодо купівлі у неї будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вона передала донці останньої в якості авансу 1550 доларів США, домовившись при цьому про необхідність доплати залишку вартості будинку в сумі 950 доларів вже після оформлення правочину. З часом з`ясувалося, що у ОСОБА_5 відсутні правовстановлюючі документи на будинок, у зв`язку з чим позивачка відмовилася від його купівлі висунувши вимогу щодо повернення суми авансу. Оскільки ОСОБА_5 намагалась продати будинок, який їй не належав вона звернулася із відповідною заявою до поліції, де після встановлення усіх обставин відмовили у відкритті кримінального провадження вказавши на наявність цивільно-правових відносин. Заперечує, що вказана сума була завдатком, оскільки відповідного нотаріального посвідчення не відбувалось при передачі коштів. Просив суд стягнути з відповідачів вказану суму.

Відповідачка ОСОБА_2 на судовому засіданні підтвердила факт отримання її матір`ю ОСОБА_5 суми в розмірі 1550 доларів США в рахунок часткової плати за будинок АДРЕСА_1 , але зазначила, що саме внаслідок поведінки позивачки не було укладено договору його купівлі-продажу, яка із нього винесла усі меблі та інші споживчі речі, а пізніше відмовилась заплатити залишок вартості будинку в сумі 950 дол. США. Заперечила проти задоволення позову.

Представник відповідачів - ОСОБА_3 зазначив, що дійсно позивач передала ОСОБА_2 вказану суму коштів, але її було передано в якості завдатку. Оскільки укладення договору купівлі-продажу не відбулось внаслідок неправомірної поведінки позивачки, то відповідна сума як завдаток поверненню не підлягає. У задоволенні позову просив відмовити.

Відповідачка ОСОБА_5 на судове засідання не з`явилася, від неї не надійшло клопотання про забезпечення її участі у розгляді справи, її інтереси були представлені представником ОСОБА_3 .

Вислухавши представників осіб, які брали участь у справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до розписки складеної ОСОБА_4 та розписки складеної ОСОБА_2 вбачається, що 29 жовтня 2022 року ОСОБА_4 було передано ОСОБА_2 гроші в сумі 1550 дол. США в рахунок часткової оплати за будинок та одночасно зафіксовано домовленість про внесення іншої частини вартості будинку в сумі 950 дол. США в кінці травня місця.

Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 15 грудня 1999 року вбачається, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_5 .

Із вказаних розписок, матеріалів № 1487 за повідомленням ОСОБА_4 , а саме: висновку ДОП ВП № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області Гулякіна О. від 26 червня 2023 року, листа заступника начальника СВ ВП № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області Марінника М. від 11 червня 2023 року, рапорту від 11 червня 2023 року, протоколу прийняття заяви про вчинене правопорушення або таке, що готується від 17 червня 2023 року, письмових пояснень ОСОБА_4 від 11 червня 2023 року, письмових пояснень ОСОБА_6 від 13 червня 2023 року, рапорту, письмових пояснень ОСОБА_2 від 19 червня 2023 року, листів т.в.о. начальника ВП № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області Коновала О. від 26 червня 2023 року та від 11 липня 2023 року, показів свідків допитаних в судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили факт домовленості щодо купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказаного житлового будинку, а також пояснень відповідачки ОСОБА_2 та представників сторін суд встановив, що 29 жовтня 2022 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 гроші в сумі 1550 дол. США в рахунок часткової оплати за будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , купівля-продаж якого в подальшому не була оформлена нотаріально. При цьому право власності на вказаний житловий будинок належить ОСОБА_5 .

Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані статтею 1212 ЦК України, оскільки відповідно до приписів її частини першої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Правовий аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно.

Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №757/42443/15-ц.

Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі №918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, оскільки позивачем було передано кошти в рахунок купівлі житлового будинку ОСОБА_2 , яка не була його власником, у зв`язку з чим відповідна сума не могла вважатися ані авансом, ані завдатком на момент їх передачі, слід констатувати відсутність достатньої правової підстави її отримання ОСОБА_2 , наслідком чого має бути повернення отриманих коштів власнику.

Стосовно того, що ОСОБА_2 як донька ОСОБА_5 діяла від імені і в інтересах останньої, а грошові кошти фактично були передані також останній як власниці вказаного житлового будинку, суд зазначає, що із наданих суду доказів вбачається, що саме ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 1550 дол. США, а її представницька роль не підтверджена належаними доказами, зокрема довіреністю, як документом, який передбачений чинним цивільним законодавством для підтвердження відповідних обставин у встановленому порядку.

Не було надано суду і доказів того, що фактично вказані кошти були отримані саме ОСОБА_5 , а отже на неї не може бути покладено обов`язку щодо їх повернення.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача у частині стягнення коштів в сумі 1550 дол. США з відповідача ОСОБА_2 слід задовольнити та стягнути з неї безпідставно отримані кошти у вказаній сумі, а в частині стягнення вказаних коштів з відповідача ОСОБА_5 слід відмовити.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на обставини щодо заволодіння позивачем ОСОБА_4 меблями, побутовою технікою та іншими предметами вжитку, які перебували у вказаному будинку, не охоплюються межами судового розгляду у даному провадженні, адже відповідні вимоги не були заявлені відповідачами у зустрічному позові, та самі по собі не можуть вплинути на обов`язок особи, яка безпідставно заволоділа грошовими коштами їх повернути.

З огляду на часткове задоволення позову, а саме його задоволення щодо одного відповідача та відмову у задоволенні щодо іншого відповідача, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору слід покласти частково (половина) на позивача та частково (інша половина) на відповідача стосовно якого позовні вимоги були задоволені.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 200, 209, 259, 263 - 265 ЦПК України та вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , грошові кошти в сумі 1550 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , судові витрати у виді сплаченого останньою судового збору в сумі 536,80 грн.

Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_4 у виді сплаченого нею судового збору в іншій частині в сумі 536,80 грн покласти на останню.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25 липня 2024 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора