Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5343/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Стойка Світлана Миколаївна

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Стойка Світлана Миколаївна.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі записів книги по господарського обліку №5, особовий рахунок НОМЕР_1 . Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені.

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_3 , залишив заповіт який посвідчено старостою ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті заповів внуку позивачу ОСОБА_1 .

Спадщину після смерті діда позивач прийняв відповідно до статті 1268 ЦК України, оскільки час смерті спадкодавця він проживав разом з спадкодавцем в спадковому будинку.

Спадкоємцем першої черги яка має право на обов`язкову частку, є дружина покійного баба позивача ОСОБА_2 , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача .

Правовстановлюючі документи на спадковий будинок відсутні.

Відповідно до «Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу», складеного 18.06.2024 року та підписаного керівником суб`єкта господарювання ОСОБА_4 , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на червень 2024 року становить 155 586 гривень.

Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені. Будинок рахується за ОСОБА_3 , який попер 02.12.2023 року на підставі записів книги по господарського обліку №5, особовий рахунок НОМЕР_1 .

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак представник позивача адвокат Хемишинець Е.І. подала до суду належним чином посвідчену заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Приватний нотаріус Стойка С.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 .

Родинні зв`язки підтверджуються свідоцтвом про народження батька позивача та свідоцтвом про народження позивача.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на підставі записів книги по господарського обліку №5, особовий рахунок НОМЕР_1 . Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені.

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_3 , залишив заповіт який посвідчено старостою ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті заповів внуку позивачу ОСОБА_1 .

Спадщину після смерті діда позивач прийняв відповідно до статті 1268 ЦК України, оскільки час смерті спадкодавця він проживав разом з спадкодавцем в спадковому будинку.

Спадкоємцем першої черги яка має право на обов`язкову частку, є дружина покійного баба позивача ОСОБА_2 , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача .

Правовстановлюючі документи на спадковий будинок відсутні.

Відповідно до «Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу», складеного 18.06.2024 року та підписаного керівником суб`єкта господарювання ОСОБА_4 , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на червень 2024 року становить 155 586 гривень.

Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені. Будинок рахується за ОСОБА_3 , який попер 02.12.2023 року на підставі записів книги по господарського обліку №5, особовий рахунок НОМЕР_1 .

Згідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд констатує, що позивач ОСОБА_1 спадщину прийняв, оскільки проживав із спадкодавцем на день його смерті, що стверджується довідкою старости Великокопаського старостинського округу від 29.06.2024 № 20.3-07/48.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягаєст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно дост.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину.Статтею 1297 зазначеного Кодексувстановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, але отримав відмову, оскільки позивачем не представлено правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Також позивачу рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на спадкове майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Разом з тим встановлено, що правовстановлюючі документи на спадковий будинок у позивача відсутні так як такі за життя спадкодавцем не виготовлялись.

Відповідно до «Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу», складеного 18.06.2024 року та підписаного керівником суб`єкта господарювання ОСОБА_4 , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на червень 2024 року становить 155 586 гривень.

Правовстановлюючі документи на будинок не оформлені. Будинок рахується за ОСОБА_3 , який попер 02.12.2023 року на підставі записів книги по господарського обліку №5, особовий рахунок НОМЕР_1 .

Як вбачається із Виписки з погосподаської книги виданої старостою Великокопанського старостинського округу Берегівського району Закарпатської області №20.3-07/271 від 12.06.2024 року, житловий будинок в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Житловий будинок побудовано в 1967 році.

Ці обставини суд встановив на підставі достатньої сукупності належних та допустимих доказів, а саме: копій свідоцтв про народження, одруження та смерть, копії технічного паспорту, інших письмових доказів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки позивач, як спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, то останній успадкував майно, що ввійшло до складу спадщини в цілому.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося об`єктивно неможливим, а суд пересвідчився, що відсутні перешкоди для переходу права власності на предмет позову в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 в судовому порядку, то позивач звернувся до суду на підставі ст.392 ЦК України не безпідставно.

На підставі наведених вище міркувань позов слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , загальною площею 69,9 кв.м., в тому числі житловою 53,0 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.09.2024 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо