РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача П`ята Львівська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є донькою спадкодавиці ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 22.06.1966 року.

Її, позивачки, прізвище було змінено у зв`язку із укладенням шлюбу 21.11.1987 року із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_2 , який розірвано 25.04.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

Вдруге зміна прізвища із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » відбулася у зв`язку із шлюбом 15.07.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_4 .

Вона, позивачка, є спадкоємицею за заповітом майна своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 , що підтверджується заповітом від 10.10. 2023, який посвідчений державним нотаріусом п`ятої Львівської державної нотаріальної контори.

В лютому 2024 року вона, позивачка, звернулася до нотаріуса у п`яту Львівську державну нотаріальну контору із заявоюю про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

Однак у відповідь на заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, державний нотаріус п`ятої Львівської державної нотаріальної контори Бобеляк тетяна надала відповідь від 22.02.2024 року вих.. № 229/02-14, відповідно до якої вона, позивачка, пропустила строк для прийняття спадщини, у зв`язку із чим, необхідно звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Спадкова справа № 72040181. Просить задоволити позов та поновити строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 березня 2024р. позовну заяву залишено без руху. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року, позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

В судове засідання позивачка та її представник адвокатка Мельник Л.Я. не прибули, адвокатка подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Просять позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не прибула, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності щодо прийняття судом рішення, покладається на суд.

Третя особа - п`ята Львівська державна нотаріальна контора скерувала до суду клопотання про розгляд судової справи без представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву, враховуючи клопотання учасників процесу та дослідивши додані до позовної заяви докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка є донькою спадкодавиці ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 22.06.1966 року.

Позивачка змінила прізвище із « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » у зв`язку із укладенням шлюбу 21.11.1987 року що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_2 , який розірвано 25.04.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 .

Вдруге зміна прізвища із « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » відбулася у зв`язку із шлюбом 15.07.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_4 .

Відтак, позивачка є спадкоємицею за заповітом майна своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 . Заповіт складено 10.10. 2023, який посвідчений державним нотаріусом п`ятої Львівської державної нотаріальної контори.

В лютому 2024 року позивачка, звернулася до нотаріуса у п`яту Львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 та отримала відповідь, що пропустила строк на подачу заяви. .

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ст. 1216 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього моменту виникає право на спадкування, а місцем відкриття спадщини - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи

із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивачка просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду № 565/1145/17 від 26.06.2019 визначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Визначення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є оціночним поняттям та оцінюється судом в залежності від конкретних обставин справи.

Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Позивачкою доведено, а стороною відповідача не спростовано обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Суд враховує ту обставину, що виражене волевиявлення щодо передання спадкового майна позивачці в заповіті, має враховуватися при вирішенні питання про подальшу долю спадкового майна.

Після смерті спадкодавиці позивачка не звернувся вчасно із заявою про прийняття спадщини оскільки є особою з інвалідністю третьої групи. Часто хворіла, що підтверджується долученими до позовної заяви медичними документами.

Суд вважає, що вказані хвороби та стаціонарне лікування є поважною причиною для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі наведеного, керуючись статями 3,10,12, 81, 89, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов адвокатки Мельник Лесі Ярославівни, що поданий в інтересах ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом, задоволити.

Визначити ОСОБА_1 , 1966 року народження додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом від 10.10.2003 року, спадкова справа зареєстрована в спадковому реєстрі № 72040181.

Встановити строк в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення його повного тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Львівська міська рада, юридична адреса: м. Львів, пл.. Ринок, 1;

Третя особа: п`ята Львівська державна нотаріальна контора, юридична адреса: м. Львів, вул.. Ген. Чупринки, 69.

Суддя В. Кузь