№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9368/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Шаповалова К.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Кашоїди Микити Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Шаповалової К.В., у цивільній справі № 753/17206/23 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування. Зазначав, що у 1981 році він познайомився з ОСОБА_2 та в подальшому вони стали друзями. Через деякий час ОСОБА_2 переїхав до м. Саратов та згодом прийняв російське громадянство, дружні стосунки між ним та ОСОБА_2 зберігалися. У 2005 році ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням допомагати та підтримувати його батьків, які були особами похилого віку. У 2014 році ОСОБА_2 помер, після цього він перейняв на себе всі зобов`язання по догляду та забезпеченню батьків товариша. У 2014 році помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , а він, на прохання ОСОБА_4 - дружини померлого та матері ОСОБА_2 , почав проживати разом з нею та доглядати за нею. ОСОБА_4 мала намір скласти заповіт на нього та заповісти йому своє майно, зокрема і квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , однак не встигла, оскільки раптово захворіла на короновірусну хворобу та 02 листопада 2022 року померла. Усі питання щодо організації та фінансування поховання ОСОБА_4 він взяв на себе. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_4 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також визнати за ним право на спадкування за законом четвертої черги на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкове майно ОСОБА_4 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат Кашоїда М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що чинним законодавством не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання осіб, а тому вирішення питання про належність та допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Вказує, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_4 до моменту її смерті, вони мали спільний побут, що підтверджено наявними в справі письмовими доказами та показами свідків. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, відмовивши у задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 1983 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданим відділом РАГС Київського райвиконкому м. Донецька серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Як зазначив позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було двоє синів: ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (товариш по службі ОСОБА_1 ).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк, Україна (а.с. 12).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 встановлено, що товариш позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Саратов, Російська Федерація (а.с. 13).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 (батько ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Києві (а.с. 14).

Згідно із довідкою про причини смерті ОСОБА_3 помер через серцево-судинну недостатність, ішемічна хвороба серці (а.с 15). Свідоцтво про поховання було видано на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 04 квітня 2018 року ОСОБА_4 є пережившою дружиною ОСОБА_3 та їй належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя складається з квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 березня 1999 року (а.с. 21).

Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем є його дружина ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . З довідки про причину смерті вбачається, що ОСОБА_4 померла від коронавірусної хвороби (а.с. 17-18).

Довідка на поховання ОСОБА_4 видана на ім`я ОСОБА_1 , який здійснив поховання померлої (а.с. 19).

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. від 20 вересня 2023 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 не надано документів, які підтверджують родинні стосунки між ним та ОСОБА_4 або документи, що підтверджують факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини (а.с. 121).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що надані позивачем документи, достатньо і достовірно не підтверджують факт його проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, а саме: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків протягом не менше 5 років до дня відкриття спадщини, а тому відсутні підстави для визнання такого факту доведеним. Відсутність підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю унеможливлює визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_4 , оскільки ці вимоги є похідними від вимог про встановлення факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавцем.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК України встановлено черги спадкоємців за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Визначальним в даному випадку є доведення належними, допустимими і достатніми доказами факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю (спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків) не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначив, що він проживав разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 однією сім`єю після смерті в 2014 році її чоловіка та до дня смерті ОСОБА_4 , піклувалася про неї, доглядав її.

На підтвердження факту проживання позивача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю протягом 5 років до смерті ОСОБА_4 до позовної заяви долучено квитанції про сплату комунальних послуг за квартирою АДРЕСА_2 , з 2020 по 2023 роки та нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_7 . Крім того, за клопотанням представника позивача у судовому засіданні 08 лютого 2024 року як свідка було допитано ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_8 показав, що він був сусідом ОСОБА_4 , проживає у АДРЕСА_3 з 2008 року. Вказав, що ОСОБА_1 знає приблизно з 2012 року, він часто приходив до родини « ОСОБА_3 », бо був товаришем їх сина ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_3 він майже щодня бачив позивача. Він допомагав ОСОБА_4 по квартирі, займався дрібними побутовими питаннями, купляв продукти, сплачував за комунальні послуги, допомагав замінювати вікна у будинку, коли їх вибило після ракетної атаки російської федерації. Вказав, що був у квартирі ОСОБА_4 , після смерті чоловіка та до своєї смерті вона проживала одна, чужих речей у її квартирі він не бачив та й не роздивлявся.

Разом з тим, вказані документи та покази свідка ОСОБА_8 не можуть бути визнані належними та достовірними доказами на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_4 не менш як п`ять років до її смерті.

Надані копії квитанцій про оплату комунальних послуг за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_4 , зокрема за період з 2020 року по листопад 2022 року не свідчать про факт спільного проживання позивача із спадкодавцем, тим більше щонайменше 5 років до її смерті.

Долучена до позовної заяви нотаріально засвідчена заява ОСОБА_7 , в якій вона зазначає, що була сусідкою родини ОСОБА_3 , добре знає позивача ОСОБА_1 , який доглядав та піклувався за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та після смерті ОСОБА_3 позивач почав проживати із ОСОБА_4 та проводити разом майже всі свята, не є належним та достатнім доказом для підтвердження факту спільного проживання позивача із ОСОБА_4 , оскільки це єдиний по суті доказ вказаного. В той же час свідок ОСОБА_8 , допитаний безпосередньо судом першої інстанції, вказав, що ОСОБА_4 після смерті чоловіка та до своєї смерті проживала сама, а позивач часто приходив та допомагав їй по дому та господарству.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 200/17947/16 такого порядку надання показань свідків як надання їх у нотаріальній конторі та засвідчення такої заяви нотаріусом, цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Зокрема, у статтях ЦПК встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 67 ЦПК свідок зобов`язаний з`явитися до суду за викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд.

Надання показань свідків шляхом засвідчення нотаріусом не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи ставити питання свідкам стосовно обставин справи.

Під час розгляду справи фактично позивачем та його представником доводився факт догляду ОСОБА_1 за спадкоємцем ОСОБА_4 до моменту її смерті та його допомога по домашньому господарству (сплата комунальних послуг, ймовірно купівля продуктів, ліків, вирішення питання поховання), проте факт постійного догляду не свідчить про проживання позивача та ОСОБА_4 саме однією сім`єю, в розумінні статті 3 СК України.

В суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 не заперечував той факт, що він не проживав разом із ОСОБА_4 , він має родину (дружину та доньку), з якою проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, позивачем та його представником не було доведено, а судом не було встановлено під час розгляду справи, що позивач вів із ОСОБА_4 спільне господарство, вони мали спільні витрати, купляли майно, мали взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 не було надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення спору.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судом було надано належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апеляційної скарги по суті зводяться до необхідності здійснити їх переоцінку.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кашоїди Микити Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді