Провадження № 2/761/7295/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участі секретаря Решти Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач), третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування.

Звернення до суду мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , єдиним спадкоємцем майна якого є позивач, яка 29.08.2023 року подала заяву про прийняття спадщини. Однак, Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , після рідного племінника ОСОБА_2 , у зв?язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 14.05.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 14.08.2024 року.

20.06.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечував щодо позову.

09.07.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив.

12.08.2024 року на адресу суду надійшла копія матеріалів Спадкової справи №877/2023, а також копія Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.12.2018 року, зареєстрованого за реєстровим номером 2763 на ім`я ОСОБА_2 .

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій серед іншого вказано, що позов повністю підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача у відзиві на позов просив розглядати справу за його відсутності.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 20.08.2024 року, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022р. справа № 1519/2-5034/11.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено Спадкову справу № 877/2023.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, за життя у власності померлого перебувала квартира АДРЕСА_1 (підстава Свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія та номер 2763), що вбачається з інформаційної довідки №372949584 від 05.04.2024 року.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

29.08.2023 року ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом (третьої черги) після смерті ОСОБА_2 звернулася у встановленому законом порядку до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 877/2023.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. від 08.03.2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на її ім?я за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , після рідного племінника - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно.

Згідно зі ст.ст.1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Судом приймається до уваги, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Одним із способів захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права.

Статтею 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Враховуючи, що позивач, як спадкоємець за законом, звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом порядку, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , а саме квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на праві власності, проте, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру не змогла реалізувати свої права як спадкоємець, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після рідного племінника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач - Київська міська рада, м.Київ, вул. Хрещатик, 36, ;

Третя особа - Дванадцята київська державна нотаріальна контора, м.Київ, вул.Гната Юри, буд.9, .

Повний текст рішення складено: 20.08.2024 року

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА