ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/730/24 Номер провадження 22-ц/814/2506/24Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Антропов Д.О.,

розглянувши у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2024 року, постановлене суддею Коваленко О.А.,

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області, про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною,

в с т а н о в и в:

23.02.2024 ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про встановлення факту здійснення ним самостійного виховання та догляду за неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог заяви зазначає, що із 25.09.2004 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням суду від 16.08.2019 (справа №539/1615/19). Від шлюбу мають спільну дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилася проживати з батьком. Мати участі у вихованні дитини не приймає та після початку військових дій на території України виїхала до Республіки Туреччина. Неповнолітня дочка залишилася повністю під опікою батька, заявника, який є військовозобов`язаним, а встановлення юридичного факту необхідно йому задля захисту інтересів дитини, оскільки за правилами абзацу п`ятого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які самостійно виховують дитину до 18 років.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.04.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною - відмовлено.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що заявником не доведено належними доказами відсутності участі матері у вихованні дочки.

Заявник, в інтересах якого діє представник - адвокат Жага Е.Г., оскаржив рішення міськрайонного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та вимоги заяви задовольнити.

Із підстав, раніше викладених ним у заяві про встановлення юридичного факту доводить, що після початку військових дій на території України ОСОБА_3 виїхала до Республіки Туреччина, що підтверджується відміткою в паспорті заінтересованої особи, залишивши неповнолітню дочку під опікою батька, заявника. Після розлучення дочка виявила бажання проживати разом із батьком, який забезпечив їй належні умови проживання, що підтверджується актом обстеження від 04.01.2024. Стосунки між батьком та дочкою є дружніми, побудованими на взаєморозумінні та підтримці, він забезпечує її належне виховання та навчання.

Звертає увагу, що ОСОБА_3 надала суду заяву в якій підтвердила, що із березня 2022 року вона виїхала з України, участі у вихованні дочки не приймає та не заперечує проти встановлення заявленого факту.

Наголошує, що від встановлення заявленого юридичного факту залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Тоді як встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на особистому вихованні і утриманні заявника потрібно з метою захисту прав та інтересів його дитини та прав заявника, як батька.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 28.05.2024 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

18.07.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про розгляд справи без участі представника.

14.08.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання представника заявника адвоката Жаги Е.Г. про відкладення розгляду справи з підстав його перебування у відпустці.

Вирішуючи заявлене клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, з таких підстав.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справі виклик заявника та його представника здійснювався завчасно (18.06.2024) і доказів на підтвердження поважності причин їх неявки у судове засідання, призначене на 15.08.2024, стороною заявника не надано, тоді як наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення в межах строку, визначеного статтею 371 ЦПК України.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 ./а.с.25/

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.08.2019 (справа №539/1615/19) розірвано шлюб, зареєстрований 25.09.2004 у ВДРАЦС Лубенського МУЮ Полтавської області, актовий запис №231, між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ./а.с.27-28/

04.01.2024 начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області затверджено Акт обстеження умов проживання, метою якого є обстеження умов проживання дитини в сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 ; умови проживання: добрі; в будинку наявні сучасна побутова техніка та євроремонт, опалення індивідуальне газове, санвузол суміжний; продукти харчування наявні; у дитини є окрема кімната, мебльована згідно її потреб; сезонний одяг та взуття в достатній кількості. Стосунки, традиції сім`ї: між батьком та донькою панують теплі, дружні стосунки; дитина виявила бажання проживати з батьком./а.с.29/

04.01.2024 складена характеристика на ОСОБА_8 , ученицю 10 А класу Академічного Ліцею Європейський./а.с.30/

Відмовляючи у задоволенні заяви, міськрайонний суд виходив із того, що для встановлення обставин самостійності виховання батьком дитини визначення її місця проживання з батьком не є самостійною умовою, а обов`язковим елементом є підтвердження однієї з обставин: смерті матері (визнання її безвісти зниклою або оголошення померлою), позбавлення батьківських прав, відібрання в неї дитини без позбавлення її батьківських прав, неможливість матері за станом здоров`я брати участь у вихованні дитини. Тобто мають існувати такі обставини, які свідчать про те, що лише батько дитини забезпечує реалізацію батьківських прав у зв`язку з неможливістю або ухиленням матері від їх реалізації.

Апеляційний суд такі висновки визнає помилковими, враховуючи наступне.

За змістом частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; 2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №761/16799/15-ц, від 23.01.2019 у справі №536/1039/17).

Розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

У справі, що переглядається заявник зазначив, що метою встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною батьком є реалізація ним права на відстрочку від призиву на військову службу, оскільки відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Із огляду на обставини справи, вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує дитину, не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника, які не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі статей 293, 315 ЦПК України.

При цьому колегія суддів враховує, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17).

Так, відповідно до статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Права і обов`язки у кожного з батьків не тільки рівні, але і взаємні. Отже, право одного з батьків протистоїть обов`язку іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини і навпаки.

Обоє батьків несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Частиною четвертою статті 157 СК України визначено, що батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Отже, факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений у рішенні суду при вирішенні спору щодо позбавлення особи батьківських прав у порядку позовного провадження. У разі виникнення спору щодо місця проживання дитини (опіки над дитиною), ухилення від виконання (невиконання) батьківських обов`язків - такий спір підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Проте суд першої інстанції викладене залишив поза увагою.

Згідно із частиною 6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи, що наведена норма процесуального права судом першої інстанції не дотримана, що згідно зі статтею 376 ЦПК України є підставою скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргу підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із постановленням нового про залишення заяви про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною - без розгляду.

За встановлених обставин та застосованих норм процесуального права, доводи апеляційної скарги заявника в частині обґрунтованості вимог заяви оцінці не підлягають, тоді як за правилами ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ч.6 ст.294, ст.ст.367, 374, 376 п.п.3.4, ст.ст.381-384, 389-391ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2024 року- скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та здійснення догляду за неповнолітньою дитиною - залишити без розгляду.

Роз`яснити заінтересованим особам право на подання позову на загальних підставах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.08.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак