Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4651/24
Номер провадження2/711/1832/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.

представника позивача адвоката Драченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Драченко Владислав Вікторович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та матері до набуття дитиною трирічного віку,-

встановив:

До Придніпровського районного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Драченко Владислав Вікторович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та матері до набуття дитиною трирічного віку.

У позові зазначає, що 18 квітня 2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис № 410.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 11.02.2022 у справі № 712/12393/22 шлюб між Сторонами розірвано.

17 лютого 2021 року Соснівським районним судом міста Черкаси у справі № 712/12588/20 винесено рішення, яким стягнуто з Позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочато з 15 грудня 2020 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття. Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поза шлюбними відносинами народився спільний син ОСОБА_5 .

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2022 у справі № 509/6972/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 08.12.2021 і до набуття малолітнім сином трирічного віку.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.05.2022 у справі № 509/6970/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 08 грудня 2021 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття. Таким чином, станом на дату подання позову, з Позивача стягується ? всіх видів його доходів.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі 632/580/17 зроблено наступний висновок: Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 5 ст. 183 Сімейного кодексу України визначено право одного з батьків звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі однієї третини - на двох дітей.

Під час ухвалення рішення про призначення аліментів на дітей та ОСОБА_3 - Позивач вже був військовослужбовцем та мав бойову травму від 02.09.2021 закритого пошкодження зв`язок гомілкового суглобу, гіпсової іммобілізації (03.09.2021) у вигляді тимчасового порушення функцій опори та ходи з больовим синдромом.

Проте, на початку грудня 2023 року ОСОБА_1 отримав чергову травму пов`язану з несенням військової служби, а саме відкрита гнійно-некротична рану лівої сідниці, внаслідок чого з 05.12.2023 по 22.03.2024 перебував на стаціонарному лікуванні.

В той же час, Позивачу проведено дослід Вебера та встановлено погіршення слуху: правим вухом сприймається мова з відстані 1,5 метри, лівим - два метри. За наслідками лікування ОСОБА_1 також поставлено діагноз гіпертонічна хвороба І ступеню та невиліковна хвороба Бехтерєва. Для зупинки прогресування хвороби, Позивач має протягом трьох місяців пройти курс імунотерапії, що два тижні приймаючи препарат Хуміра, вартістю близько 15 тисяч гривень. В результаті медичних обстежень, з урахуванням всіх наявних хвороб, Позивача визнано обмежено придатним до військової служби.

Починаючи з 2022 року, коли на утриманні позивача стало двоє дітей та матір дитини на яку стягуються аліменти, грошове забезпечення ОСОБА_1 становило близько 45 тисяч гривень. Наразі, після отриманої травми, службові виплати Позивачу зменшилися на третину до 27 тисяч гривень, а відтак матеріальний стан погіршився.

25 вересня 2023 року матір Позивача ОСОБА_7 отримала другу групу інвалідності з причин загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, а в жовтні 2023 року їй встановлено діагноз псоріатичний артрит, поліартрит та необхідність постійної сторонньої допомоги та догляду. Брат позивача ОСОБА_8 сам є інвалідом другої групи загальне захворювання та не може дбати про їх матір.

Отже, окрім погіршення матеріального та стану здоров`я, на утриманні в ОСОБА_1 також перебуває матір.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Вказана позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду від 21.07.2021 у справі № 691/926/20.

Враховуючи суттєве погіршення стану здоров`я та потребу в дороговартісному лікуванні, погіршення матеріального стану та збільшення заборгованості з аліментів, наявність матері за якою необхідний постійний догляд, стягнення ? від всіх доходів Позивача, вважає за необхідне зменшити розмір аліментів на дітей до 1/6 частини заробітку (доходу) Позивача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та до 1/10 частини доходів Позивача на ОСОБА_3 .

Просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , встановлений рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.02.2021 у справі № 712/12588/20 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , встановлений рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.05.2022 у справі № 509/6970/21 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , як матері неповнолітнього ОСОБА_5 , встановлений рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2022 у справі № 509/6972/21 з 1/4 до 1/10 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, відкликати виконавчий лист Соснівського районного суду міста Черкаси виданий на виконання рішення від 17.02.2021 у справі № 712/12588/20, відкликати виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області виданий на виконання рішення від 16.05.2022 у справі № 509/6970/21, відкликати виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області виданий на виконання рішення від 27.01.2022 у справі № 509/6972/21 та здійснити розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 11.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Іванова Д.О. надійшов відзив. Так, зазначає у ньому, що з позовною заявою про стягнення суми страхового відшкодування Відповідачка ОСОБА_3 категорично не згодні. У ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 актовий запис № 236 виданий Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 17.03.2022 року уклали шлюб який зареєстровано Овідіопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 лютого 2023 року шлюб, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , розірвано. Овідіопольським районним судом Одеської області 16 травня 2022 року по справі № № 509/6970/21 винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 08.12.2021 року, і до повноліття дитини.

Овідіопольським районним судом 27 січня 2022 року, по справі №509/6972/21 було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду-08.12.2021р. і до набуття малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку.

Державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно виконавчого листа №509/6970/21 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_8 від 10.01.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08.12.2021 року, і до повноліття дитини.

Державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно виконавчого листа №509/6972/21 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_9 від 04.04.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі ? від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду-08.12.2021р. і до набуття малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трирічного віку.

З метою захисту прав та законних інтересів ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Першого відділу державної виконавчої служби було скеровано адвокатські запити № 2 та № 4 з метою накладення усіх тимчасових обмежень та арештів на боржника ОСОБА_1 у зв`язку з несплатою аліментів більше ніж 4 місяці.

Згідно відповіді Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 52432 від 23.05.2024 з метою виконання рішень суду державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (за боржником відсутнє зареєстроване нерухоме майно), арешт коштів боржника (на рахунках боржника кошти відсутні), обмеження боржника у праві керування транспортним засобом, обмеження боржника у праві користуванні вогнепальною мисливською, пневматичною зброєю.

Згідно наданих відповідей встановлено, що боржник отримує дохід від податкового агента ВЧ НОМЕР_2 .

Далі, 05.02.2024 та 15.04.2024 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до ВЧ НОМЕР_2 для виконання.

Станом на 01.04.2024 заборгованість боржника зі сплати аліментів по ВП НОМЕР_8 складає 62 757,59 грн, що підтверджено відповідним розрахунком. По ВП НОМЕР_9 складає 230 569, 26 грн, що підтверджено відповідним розрахунком. Станом на 23.05.2024 на депозитний рахунок Відділу кошти, утримані із доходу боржника не надходили.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 12.03.2024 ОСОБА_1 перестав взагалі сплачувати аліменти на утримання дитини по ВП НОМЕР_8 з вересня 2022 року по теперішній час, а також були відсутні будь-які нарахування в липні 2022 року та червні 2022 року.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, яким відповідають певні права дитини. Виходячи з цих законодавчих приписів, дитина має право на піклування з боку батьків про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, на забезпечення батьками здобуття нею повної загальної середньої освіти, підготовку її до самостійного життя, повагу.

Як вбачається з розрахунків заборгованості ОСОБА_1 , усвідомлюючи батьківські обов`язки перед дитиною, отримуючи стабільний дохід, який дозволяє здійснити обов`язок батька, ігноруючи норми діючого законодавства, усвідомлюючи, що в нього є малолітня дитиня ОСОБА_5 яка має: право на життя, право на охорону здоров`я та надання кваліфікованої медичної допомоги, право на безпечні умови для життя і здорового розвитку, право на рівень життя достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, право на піклування батьків, відмовився від виконання своїх безпосередніх обов`язків як батько.

В даний час ОСОБА_3 яка є відповідачкою змушена утримувати сина ОСОБА_5 самостійно. Позивач ОСОБА_1 жодним чином не цікавиться життям, здоров`ям та навчанням сина, не спілкується з ним, не приймає участі в його вихованні. Фактично дитина виховується самостійно матір`ю.

Відповідно до ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Окрім цього, ОСОБА_1 , усвідомлюючи необхідність утримання своєї колишньої дружини ОСОБА_3 до досягнення дитиною трьох років всіляко ігнорував свої обов`язки покладені на нього діючим законодавством України.

До подання виконавчих листів з судовими рішеннями до органів виконавчої служби, заздалегідь знаючи про наявність рішень Овідіопольського районного суду ОСОБА_1 всіляко ігнорував спілкування та необхідність допомоги своїй малолітній дитині ОСОБА_5 та колишній дружині ОСОБА_3 , яка здійснює догляд за дитиною.

ОСОБА_1 є здоровою, працездатною особою, тобто може працювати і отримувати дохід. ОСОБА_1 не надано конкретних доказів щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини у частці.

Обов`язок утримувати спільного сина є рівною мірою обох батьків. При цьому слід врахувати, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким проживає дитина, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача 21.06.2024 надіслано відповідь на відзив. Зазначає, що до позовної заяви долучено відомості про стан здоров`я ОСОБА_1 станом на 2021 рік та на дату подання позову. Згідно наданих медичних обстежень, Позивач окрім поранення, має суттєве погіршення стану здоров`я та ряд хвороб, одна з яких є невиліковною та потребує дороговартісного лікування. Представник зазначає, що ним надані конкретні виписки з історії хвороби та діагностовані професійними лікарями захворювання, які призвели до обмеженої придатності несення служби. Як наслідок, після отриманих травм - грошове забезпечення ОСОБА_1 вже не понад 44 тисячі гривень, а ледве досягає 28 тисяч. Щодо наявного розміру заборгованості зі сплати аліментів, то доказів необхідності забезпечення дитини в особливих потребах чи скрутного матеріального становище їх сім`ї - відзив на позовну заяву не містить. На думку сторони Позивача, заборгованість по сплаті аліментів створена штучно, адже рішення про відповідні стягнення набрали законної сили ще у першому півріччі 2022 року. Згідно відповіді Першого відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) № 52432 від 23.05.2024, Стягувач звернулась до органу примусового виконання рішень лише в 2024 році, чим фактично створила передумови для нарахування аліментів за два роки та виникнення заборгованості в зазначеному розмірі.

Представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Івановим Д.О. 24.06.2024 надіслано заперечення на відповідь на відзив у яких зазначається, що отримуючи постійний дохід у вигляді усіх виплат та нарахувань від ВЧ НОМЕР_2 , ОСОБА_1 всіляко ігнорував необхідність виплат згідно рішень Овідіопольського районного суду: аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , та аліментів на утримання ОСОБА_3 , як матері малолітнього ОСОБА_5 . Слід зазначити, що ОСОБА_1 знаходячись на лікарняних отримував заробіток та інші нарахування від ВЧ НОМЕР_2 , окрім цього на лікарняних він перебував 02.09.2021 та з 05.12.2023 по 22.03.2024, у інший час він працював та отримував матеріальну винагороду віл ВЧ НОМЕР_2 .

Згідно рішень суду ОСОБА_1 повинен був сплачувати не у твердій грошовій сумі, а лише ? на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , та ? на утримання ОСОБА_3 (до досягнення ОСОБА_5 трьох річного віку тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11).

ОСОБА_1 не надано конкретних доказів щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини у частці. Обов`язок утримувати спільного сина є рівною мірою обох батьків.

При цьому слід врахувати, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким проживає дитина, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір ОСОБА_3 .

На підставі наданих доказів встановлено, ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських обов`язків та не здійснює батьківського піклування щодо свої малолітньої дитини ОСОБА_5 : не піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у її вихованні.

Відповідачем ОСОБА_2 25.06.2024 подано відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги зазначається, що 18 квітня 2020 року позивачем та відповідачем було укладено шлюб, в період перебування у якому у нас народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 11.02.2022 у цивільній справі № 712/12393/21 шлюб між нами було розірвано. Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2021 року по цивільній справі № 712/12588/20 на мою користь з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 15.12.2020 року.

З 20.05.2021 року на виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ перебуває виконавчий лист № 712/12588/20 від 16.04.2021, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження додається.

04.09.2023 року державним виконавцем відділу винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до військової частини НОМЕР_2 до виконання. Копія цієї постанови додається. В рахунок сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 на депозитний рахунок відділу надходять кошти, утримані із доходу боржника - ОСОБА_1 .

Повідомляє суд, що Позивач вже звертався з іншими позовами, до тих же відповідачів з тим самим предметом, проте з інших підстав.

Так, позивач звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 .

Рішенням Придніпровського районного суду у м. Черкаси від 09.02.2023 у справі № 711/5938/22 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Окрім цього, рішення суду І інстанції ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 13.06.2023 року у справі № 711/5938/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду І інстанції - без змін.

Додатково повідомляє, що ОСОБА_1 21.11.2022 року одночасно звертався з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 та дружини ОСОБА_3 до Овідіопольського районного суду Одеської області.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.11.2022 року у справі № 509/4844/22 відкрито провадження у справі. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.04.2023 року у справі № 509/4844/22 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на її утримання та утримання малолітнього ОСОБА_5 було залишено без розгляду з ініціативи ОСОБА_1 , за поданою ним заявою.

З дій Позивача вбачається, що він звертався до суду про зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 з метою компенсації зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 за рахунок збільшення утримання сина ОСОБА_5 порівняно з нашим сином. Поряд з цим, згідно висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

Твердження Позивача про те, що його стан здоров`я погіршився є передчасним виходячи з такого.

Звертає увагу суду, що встановити чи погіршилося здоров`я особи правомочний лише спеціально створений суб`єкт - військово-лікувальна комісія або медико-соціальна експертна комісія шляхом спостереження негативної динаміки перебігу хвороби особи за певні періоди і надання висновку за результатами такої комісії.

В свою чергу Позивачем не надано підтверджуючих документів, виданих ВЛК або МСЕК про погіршення стану його здоров`я з моменту, який би відповідав моменту постановлення рішення про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 .

Натомість, Позивачем надано документи на момент розгляду цієї справи судом, оцінюючи які не можна прийти до висновку про погіршення стану його здоров`я у зв`язку з неможливістю відстеження негативної динаміки перебігу хвороб Позивача. Поряд із цим, деякі травми Позивача отримані під час виконання бойових завдань не передбачають стійкої втрати працездатності, що свідчить лише про її тимчасову втрату. Наприклад, закрите пошкодження зв`язок правого гомілкового суглобу, гіпсової іммобілізації у вигляді тимчасового порушення функцій опори та ходи.

У відповідності до довідки постійно діючої ВЛК ВМКЦ м. Одеса ДПС України від 23.09.2021 року травма потребує лікування терміном 10 (десять) календарних днів; так само, відкрита гнійно-некротична рана лівої сідниці.

На підставі Виписного Епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 644 об`єднаного загальнохірургічного відділення з палатами інтенсивної терапії КНП «Клеванська лікарня ім. М. Вервеги Клеванської селищної ради від 19.02.2024 року. Позивачем отримано довідку про тимчасову непрацездатність особи рядового та начальницького складу з 24.02.2024 року по 22.03.2024 року).

Отже, ці докази не є належними та допустимими в розумінні статей 78-79 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо погіршення стану його здоров`я.

Твердження Позивача про те, що він утримує свою матір - ОСОБА_7 є таким, що не відповідає дійсності виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 від 12.04.1988 року ОСОБА_7 є матір`ю Позивача.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААГ №060713 ОСОБА_7 25.09.2023 року встановлено ІІ (другу) групу інвалідності, в якості причини інвалідності зазначено загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату.

Згідно заключення ЛКК Овідіопольської лікарні від 18.10.2023 року №1165 Комунального некомерційного підприємства «Овідіопольська лікарня» Овідіопольської селищної ради ОСОБА_7 рекомендовано постійний прийом медичних препаратів та постійна стороння допомога.

Відповідно до висновку Комунального некомерційного підприємства «Овідіопольська лікарня» про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма первинної облікової документації №080-4/о) від 18.10.2023 року ОСОБА_7 рекомендовано соціальну послугу догляду вдома.

Вказано, що висновок дійсний до 18.10.2024 року, та він надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Так, медичний висновок це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я. Порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації №080-4/ о «Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» визначає «Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року №407 та зареєстрована у Міністерстві юстиції України 15.04.2021 року за №510/36132, відповідно до якої висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до «Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859. В «Положенні про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду. При цьому, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду. Отже, поняття «постійний догляд» передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

З урахуванням зазначеного, вважає, що надані Позивачем заключення ЛКК Овідіопольської лікарні від 18.10.2023 року №1165 та висновок Комунального некомерційного підприємства «Овідіопольська лікарня» про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма первинної облікової документації №080-4/о) не є належними документами (медичним висновком відповідної комісії). Крім того, діюче законодавство України не містить чіткого та однозначного формулювання поняття необхідність здійснення постійного стороннього догляду.

При зверненні до суду з цим позовом Позивач не надав доказів відсутності інших осіб, що можуть утримувати ОСОБА_7 та здійснювати за нею постійний догляд, а відтак підстав вважати, що матір Позивача перебуває у нього на утриманні немає.

Наявність у брата позивача - ОСОБА_8 ІІ групи інвалідності обов`язок утримувати непрацездатну матір та здійснювати за нею догляд також жодним чином не спростовує.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_7 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а в заключенні ЛКК Овідіопольської лікарні від 18.10.2023 року №1165 та висновку Комунального некомерційного підприємства «Овідіопольська лікарня» про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма первинної облікової документації №080-4/о) взагалі зазначено, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

В свою чергу Позивач мешкає за вказаною у позовній заяві адресою: АДРЕСА_3 . Отже, Позивач не надав висновок медико-соціальної експертної комісії або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я із зазначенням, що особа потребує постійного догляду та відповідно документи, які підтверджують відсутність інших осіб у особи вказаної у висновку МСЕК або ЛКК (не надані докази, чи у ОСОБА_7 є чоловік (свідоцтво про розлучення або свідоцтво про смерть), не надано доказів, що у ОСОБА_7 відсутні інші діти).

До того ж Позивач разом з матір`ю мешкають за різними адресами, в різних містах України, що унеможливлює надання утримання та здійснення постійного догляду за матір`ю, також невідомо де мешкає ОСОБА_8 .

Разом з тим Позивачем не надано документів, які б свідчили про дійсне перебування матері ОСОБА_7 на утриманні, а саме: рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання матері ОСОБА_7 , яке набрало законної сили; документів про надання соціальної послуги; документів про надання їй утримання у добровільному порядку.

Таким чином, Позивачем не підтверджено, що відповідно до норми діючого законодавства він має безумовний обов`язок щодо надання утримання своїй матері та здійснення за нею догляду.

Твердження Позивача про те, що його майновий стан погіршився є таким, що не відповідає дійсності виходячи з такого.

Згідно поданих Позивачем Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (надалі - Відомості) з моменту набрання чинності Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2021 року по цивільній справі № 712/12588/20 про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 (дата набрання чинності: 23.03.2021 року) та станом на останній квартал 2023 року середній заробіток Позивача склав 32 517 (тридцять дві тисячі п`ятсот сімнадцять) гривень 29 копійок.

У відповідності до Відомостей середній заробіток Позивача за перший квартал 2024 року становить 28 521 (двадцять вісім тисяч п`ятсот двадцять одна) гривня 07 копійок. Так, згідно з поданою Позивачем довідкою за формою ОК 5 погіршення майнового стану Позивача відсутнє, оскільки різниця в сумах грошового забезпечення є незначною.

Також звертає увагу суду, що на підставі внесених змін до п. 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану» грошова винагорода військовослужбовцю виплачується в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань. Згідно з п. 1-2 цієї Постанови виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів начальників командирів. Таким чином, має місце пропорційність розміру забезпечення Позивача часу виконання ним бойових завдань, а не погіршення його майнового стану.

До того ж, твердження Позивача про те, що він потребує дороговартісного лікування є необґрунтованим, оскільки у відповідності до абз. 4 п. 1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII у невідкладних випадках медична допомога військовослужбовцям надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок програми державних гарантій медичного обслуговування населення або інших бюджетних програм, розпорядниками яких є органи управління такими закладами.

З огляду на вищенаведене, час перебування Позивача у відпустках та/або на момент непрацездатності не включається до часу виконання бойових завдань.

З цього слідує, що за ці періоди Позивач не отримував додаткової або одноразової винагороди, а лише грошове забезпечення в розмірі 27 230 (двадцять сім тисяч двісті тридцять) гривень 75 копійок. Отже, твердження Позивача про те, що його майновий стан погіршився є таким, що не відповідає дійсності.

Також, у відповідності до статей 84, 91, 180, 202 Сімейного кодексу України утримання матері, дітей та колишньої дружини є обов`язком Позивача, а не погіршенням матеріального стану останнього, як вказано Позивачем у позовній заяві.

Щодо майнового стану ОСОБА_2 , вважаю за потрібне повідомити суд вона одна виховую двох малолітніх дітей, які перебувають на моєму утриманні. Свідоцтво про народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.03.2019 року у справі № 711/311/19 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів додаються. Відповідач отримує заробітну плату за місцем роботи в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) гривень (за вирахуванням ПДФО та військового збору така сума становить 8 855,00 грн.). Іншого доходу не має.

Звертає увагу суду на те, що Позивач проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 , а отже є працездатною особою та має задовільний стан здоров`я. Отже, отримує дохід і цілком може забезпечувати свого малолітнього сина ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 не надано конкретних доказів щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 в заявленому мною розмірі.

Обов`язок утримувати спільного сина є рівною мірою обох батьків. При цьому слід врахувати, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження на того з батьків, з ким проживає дитина, у зв`язку з чим з`являється певний дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє з батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір.

Опосередкованою підставою для подання цього позову є та обставина, що Позивач ОСОБА_1 від народження сина проживає окремо, життям, здоров`ям та навчанням сина не цікавиться, не спілкується з ним, не приймає участі в його вихованні. Фактично дитину виховує самостійно відповідач.

З огляду на ці обставини між батьком та сином відсутній психо-емоційний зв`язок, а отже - і розумні спонукання Позивача щодо утримання сина ОСОБА_4 на належному та достатньому рівні.

Окрім того, розмір аліментів, які стягуються з Позивача на утримання сина ОСОБА_4 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що Позивач не має можливості належно виконувати рішення суду про стягнення аліментів у відповідному розмірі на утримання сина ОСОБА_4 , без доведення погіршення його майнового стану та стану здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення малолітньої дитини та суперечитеме його інтересам.

Наголошує, що Позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог не надав суду належних та допустимих доказів щодо зміни розміру, або звільнення від сплати аліментів, зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , не врегулював належним чином спір в досудовому порядку внаслідок чого були понесені судові витрати, заявив цивільний позов, який не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Представником позивача адвокатом Драченком В.В. 28.06.2024 надано суду відповідь на відзив. Так, зазначає, що сторона Позивача вважає, що у вказаній категорії справ доказування має базуватись на основі порівняльного методу.

Відправною точкою для визначення стану здоров`я ОСОБА_1 є 11 грудня 2020 року, коли Позивача прийнято до Державної прикордонної служби України, адже виключно здорових осіб приймають на службу за контрактом.

В довідці постійно діючою гарнізонної військово-лікарської комісії № 684 від 23.09.2021 зафіксовано перше погіршення стану здоров`я, яке має бути взяте до порівняння з наявними хворобами виявленими в 2024 році.

Різними закладами охорони здоров`я встановлено ряд хвороб, які мають саме постійний, а не періодичний характер, одна з яких є невиліковною, а необхідність проведення імунотерапії потребує значних коштів.

Долучені до позовної заяви медичні документи підтверджують негативну динаміку погіршення стану здоров`я Позивача, починаючи з 2021 року до дня звернення до суду з цим позовом, доказів протилежного Відповідачами не надано.

Як зазначалось в позові, окрім наявності двох дітей та колишньої дружини на яких стягується ? доходів Позивача, матері ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності та необхідність постійної сторонньої допомоги (догляду).

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вважає, що висновок ЛКК № 1165 від 18.10.2023, висновок за формою № 080-4/о від 18.10.2023 та довідка до акта огляду МСЕК серії ААГ № 060713 у своїй сукупності підтверджують наявність в ОСОБА_7 слабкого здоров`я та необхідності стороннього догляду, а відтак і наявність додаткового утриманця.

Нормами Конституції України та Сімейного кодексу України встановлено обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Пунктом 13 статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати, крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю.

В даному випадку доцільно застосувати аналогію закону, адже не може здійснювати догляд за особою з інвалідністю член родини, який сам є непрацездатним. Місце реєстрації осіб за різними адресами - не свідчить про відсутність можливості чи обов`язку утримання своїх батьків.

З урахуванням наведеного, вважаємо доводи Відповідача щодо порушення даного питання - спростованими.

Представник Позивача не погоджується з твердженнями ОСОБА_2 про незначне зменшення розміру грошового забезпечення Боржника аліментів.

Впродовж 2022-2023 року заробітна плата Позивача становила не менше сорока тисяч гривень, а в деяких випадках перевищувала 56 тисяч гривень. Впродовж останніх півроку, попри необхідність лікування, грошове забезпечення ОСОБА_1 зменшено до тридцяти тисяч гривень. Отже, за викладених обставин документально підтверджено погіршення майнового стану Позивача.

Відповідачем ОСОБА_2 надано до суду 21.07.2024 відповідь на відзив у якому зазначає, що не можна не погодитись із твердженням представника Позивача Драченка В.В. , що у вказаній категорії справ доказування має базуватись на основі порівняльного методу.

Дійсно, відправною точкою для визначення стану здоров`я ОСОБА_1 є 11 грудня 2020 року, коли Позивача прийнято до Державної прикордонної служби України.

Проте Позивачем до цієї справи не долучено спеціального документу, а саме: висновку ВЛК про придатність до війської служби станом на день зарахування до проходження такої служби. Так, висновок ВЛК є єдиним документом, який може підтвердити стан здоров`я Позивача, оскільки визначення стану здоров`я покладається саме на професійних лікарів, а не на начальника НОМЕР_4 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_7 при виданні Наказу від 11.12.2020 зап № 458-ОС (про зарахування на службу).

Отже, наказ про зарахування на службу не є належним та допустимим доказом погіршення стану здоров`я Позивача. Так само, як довідка постійно діючої гарнізонної військово-лікарської комісії від 23.09.2021 року за № 684, яка передбачає короткочасну втрату працездатності. Згідно цієї довідки травма (02.09.2021 року) закритого пошкодження зв`язок правого гомілковостопного суглобу, гіпсової іммобілізації (03.09.2021 року) у вигляді тимчасового порушення функцій опори та ходи з больовим синдромом, яке потребує лікування терміном 10 (десять) календарних днів не може свідчити про погіршення стану здоров`я Позивача та унеможливлювати сплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у частці від доходу.

З огляду на вказане, твердження Позивача щодо погіршення стану його здоров`я не підтверджене належними та допустими доказами (медичним висновком ВЛК або висновком МСЕК), а долучені Позивачем до позовної заяви медичні документи у своїй сукупності унеможливлюють встановлення факту такого погіршення шляхом порівняльного методу. Отже, негативна динаміка перебігу наявних хвороб Позивача не спостерігається, а тому - погіршення стану здоров`я за результатами оцінки документів ВІДСУТНЄ. В свою чергу долучені Позивачем до позовної заяви медичні документи, а саме: консультативні висновки, виписні епікризи із медичних карт хворого ОСОБА_1 не є медичними висновками ВЛК або МСЕК та носять рекомендаційний характер.

Отже, обмежена придатність до військової служби - це питання, яке потребує відповідального підходу та визначається за допомогою медичного огляду.

Незважаючи на це, статус обмеженої придатності до військової служби не є перешкодою для працевлаштування та проходження воєнної служби, що є важливими аспектом в участі батька ОСОБА_1 , який проживає окремо, в утриманні своїх дітей, зокрема: сина ОСОБА_4 та дружини ОСОБА_3 . З огляду на таке, до проходження перекомісії в ВЛК (до 4 лютого 2025 року) твердження Позивача про погіршення стану його здоров`я є передчасним.

При зверненні до суду з цим позовом Позивач не надав доказів відсутності інших осіб, що можуть утримувати ОСОБА_7 та здійснювати за нею постійний догляд, а відтак підстав вважати, що матір Позивача перебуває у нього на утриманні немає.

Наявність у брата позивача - ОСОБА_8 ІІ групи інвалідності обов`язок утримувати непрацездатну матір та здійснювати за нею догляд також жодним чином не спростовує.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_7 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а в заключенні ЛКК Овідіопольської лікарні від 18.10.2023 року №1165 та висновку Комунального некомерційного підприємства «Овідіопольська лікарня» про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма первинної облікової документації №080-4/о) взагалі зазначено, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

В свою чергу, Позивач мешкає за вказаною у позовній заяві адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, Позивач не надав висновок медико-соціальної експертної комісії або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я із зазначенням, що особа потребує постійного догляду та відповідно документи, які підтверджують відсутність інших осіб у особи вказаної у висновку МСЕК або ЛКК (не надані докази, чи у ОСОБА_7 є чоловік (свідоцтво про розлучення або свідоцтво про смерть), не надано доказів, що у ОСОБА_7 відсутні інші діти).

До того ж Позивач разом з матір`ю мешкають за різними адресами, в різних містах України, що унеможливлює надання утримання та здійснення постійного догляду за матір`ю, також невідомо де мешкає ОСОБА_8 .

Разом з тим Позивачем не надано документів, які б свідчили про дійсне перебування матері ОСОБА_7 на утриманні, а саме: рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання матері ОСОБА_7 , яке набрало законної сили; рішення суду про встановлення опіки над матір`ю Позивача ( ОСОБА_7 ), документів про надання їй соціальної послуги із здійснення догляду на непрофесійній основі; документів про надання їй утримання у добровільному порядку (платіжні доручення про участь у задоволенні побутових потреб матері тощо). Таким чином, Позивачем не підтверджено, що відповідно до норми діючого законодавства він має безумовний обов`язок щодо надання утримання своїй матері та здійснення за нею догляду.

Отже, в контексті цієї справи Позивачем не надано достатньо доказів та не зазначено сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, за наявністю яких можна констатувати, що факт перебування матері Позивача на його утриманні доведено поза розумним сумнівом.

У відповідності до положень статті 82 ЦПК України вищенаведені обставини встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 у справі № 420/2855/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на вищенаведене, має місце не погіршення майнового стану Позивача, а залежність сум грошового забезпечення та отримання додаткової винагороди від виконання бойових завдань на час перебування на лікарняних та у відпустках ОСОБА_1 , оскільки виплата додаткової та одноразової винагороди за цей час не передбачена.

Окрім того, розмір аліментів, які стягуються з Позивача на утримання сина ОСОБА_4 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що Позивач не має можливості належно виконувати рішення суду про стягнення аліментів у відповідному розмірі на утримання сина ОСОБА_4 , без доведення погіршення його майнового стану та стану здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення малолітньої дитини та суперечитеме його інтересам.

Наголошує, що Позивач в обґрунтування заявлених ним позовних вимог не надав суду належних та допустимих доказів щодо зміни розміру, або звільнення від сплати аліментів, зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , не врегулював належним чином спір в досудовому порядку внаслідок чого були понесені судові витрати, заявив цивільний позов, який не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

На адресу суду 03.07.2024 скеровані додаткові пояснення ОСОБА_2 у яких вона зазначає, що в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа № 712/12588/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 грудня 2020 року.

Рішення набрало законної сили 23.03.2021 року. В окресленій цивільній справі ОСОБА_1 скерований відзив, у якому він позовні вимоги визнав частково, погоджувався на сплату аліментів у твердій грошовій сумі, у мінімальному гарантованому державою розмірі, а саме: 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначений розмір аліментів важав завищеним та таким, що не відповідає його матеріальному стану, а саме: має заборгованість по страховому випадку перед Моторно-транспортним страховим бюро України, у нього на утриманні перебуває хвора мати, він сам хворіє та потребує коштів на лікування, крім того має боргові зобов`язання, оскільки придбав речі у кредит на побутові потреби сім`ї.

На підтвердження своїх доводів щодо неспроможності сплачувати аліменти в зазначеному розмірі надав суду консультативний висновок спеціаліста від 24 липня 2020 року щодо своєї матері ОСОБА_7 , висновок медичного центру «Євромед» про проведення нею ультразвукового дослідження.

Проте, Соснівський районний суд м. Черкаси окресленим рішенням встановив, що вказані докази не підтверджують факт перебування матері ОСОБА_7 на утриманні у ОСОБА_1 , як особи, яка самостійно неспроможна забезпечувати свої потреби, а тому - не прийняті цим судом до уваги.

Так само, Соснівський районний суд м. Черкаси критично оцінив посилання ОСОБА_1 на наявність у нього інших боргових зобов`язань, таких як компенсація витрат Моторного (транспортного) страхового бюро у зв`язку із виплатою страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.02.2017 року, а також кредитних зобов`язань перед банком, що виникли під час задоволення споживчих потреб, у зв`язку з чим він не мав можливості сплачувати аліменти у визначеному мною розмірі.

Отже, Соснівський районний суд м. Черкаси прийшов до висновку, що наявність таких зобов`язань не може свідчити про неможливість утримувати малолітнього сина ОСОБА_4 шляхом сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу).

Посилання на те, що він не має постійного заробітку, що у свою чергу не може бути підставою для стягнення аліментів у мінімальному гарантованому державою рівні (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), цим судом до уваги не прийнято, оскільки право визначати спосіб стягнення аліментів у частці від доходу належить виключно стягувачу аліментів (ч. 3ст. 181 СК України).

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_1 є працездатним, інших осіб, що потребують стороннього догляду на утриманні немає, з урахуванням потреб дитини відповідного віку (на той момент три місяці), Соснівський районний суд м. Черкаси задовольнив позовні вимоги про стягнення аліментів, і стягнув з ОСОБА_1 на мою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

При ухваленні рішення у цій справі Соснівський районний суд м. Черкаси прийшов до висновку, що визначений мною розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених уст. 7 СК України.

Звертає увагу суду, що повідомлена ОСОБА_1 у вказаному вище відзиві інформація щодо відсутності заробітку (доходу) є недостовірною, що встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2021 року у справі № 711/3624/21 про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходів), починаючи з 10.06.2021 року щомісячно, та продовжувати до досягнення дитиною ОСОБА_4 , трьохрічного віку.

Так, на виконання ухвали вище наведеного суду, постановленої за результатами розгляду клопотання ОСОБА_2 , Придніпровським районним судом м. Черкаси отримано інформацію з Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій ПФУ, з якої вбачається, що за даними центральної бази одержувачів пенсій, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , за грудень 2021 рік, не перебуває.

Проте, надано інформацію, що ним отримано заробітної плати у Військовій частині НОМЕР_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) за період з 11.12.2020 по 30.09.2021 в сумі 118 341,14 грн.

Факт отримання ОСОБА_1 грошового забезпечення встановлено абзацом 2 сторінки 3 рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.12.2021 року у справі № 711/3624/21).

Аналогічна інформація міститься і в матеріалах дійсної справи, а саме: в витязі з Наказу НОМЕР_4 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_9 від 11.12.2020 року за № 458-ОС, що долучено ОСОБА_1 до позовної заяви.

Натомість, скерований ОСОБА_1 у справі № 712/12588/20 відзив датовано 5 лютого 2021 року.

Тобто станом на дату подання відзиву ОСОБА_1 був працевлаштований та отримував дохід у військовій частині НОМЕР_5 починаючи з 11.12.2020 року, тобто мав реальну можливість утримувати свого сина на достатньому і необхідному для розвитку дитини рівні.

Аліменти за лютий місяць 2021 року ОСОБА_1 сплачено в розмірі 1005 (одна тисяча п`ять) гривень 03 копійок, в призначенні платежу ним вказано: 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із вищенаведеного вбачається, що позиція ОСОБА_1 у справі про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 не була спрямована на якнайкраще забезпечення інтересів дитини, чим самим він ухилявся від утримання дитини в розумному та справедливому розмірі, при реальній можливості забезпечити належний рівень життя нашому синові, оскільки я на той момент перебувала у відпусці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не мала змоги працювати та самостійно утримувати новонароджену дитину.

Також, звертаю увагу суду на факт звернення ОСОБА_1 у минулому році до Придніпровського районного суду м. Черкаси з аналогічними позовними вимогами про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 та з апеляційною скаргою до Черкаського апеляційного суду про перегляд ухваленого рішення суду І інстанції, що в черговий раз підтверджує небажання батька ОСОБА_1 утримувати сина ОСОБА_4 в розмірі, який відповідатиме принципам справедливості і розумності, відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених уст. 7 СК України.

Відповідач ОСОБА_2 02.07.2024 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача адвокат Іванов Д.О. 01.07.2024 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності його та відповідача ОСОБА_3 .

У судовому засіднні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги та просили їх задоволити. Пояснили, що дійсно позивач має 2 дітей, їх матері -колішні дружини позивача. Наразі позивач сплачує аліменти на утриманні дітей по на кожного та частину доходу на утримання дружини до досягення дитиною 3 років. Повідомив, про те, що у виконавчій службі перебуває виконавче провадження, він має заборгованість з виплати аліментів, оскільки колишня дружина тільки нещодавно звернулась до виконавочї служби. Повідомив, що він отримує тільки 10 % він свого доходу. Звернув увагу, що стан його здоров`я погіршився, він втратив слух, має тяжкі хвороби, отримав порання. Лікування є дороговартісним. Додав, що має на утриманні матір, якій у 2023 встановлено 2 групу інвалідності та яка потребує стороннього догляду.

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, у результаті повного, всебічного та об"єктивного дослідження доказів, керуючись законом, прийшов до наступного висновку.

Позивач є батьком ОСОБА_5 ,2021 року народження, (матір`ю зазначена ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 , 2020 року народжння, (матір`ю зазначена ОСОБА_2 ).

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 17 лютого 2021 року по справі №712/12588/20 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , 2020 року народження, в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повнолітня, починаючи з 15 грудня 2021 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.05.2022 позовні вимоги задоволено частково та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , 2021 року народження, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повнолітня, починаючи з 08.12.2021 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 127.01.2022 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 08.12.2021 і до набуття дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , трирічного віку.

Згідно з Витягу з наказу № 458-ос від 11.12.2020 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом.

Згідно довідки від 23.09.2021 ОСОБА_1 має наступний стан після травми 02.09.2021 закритого правовго гомілковго суглобу, гіпсову іммобілізацію ( 0309.2021) у вигляді тимчасового порушення функцій опори та ходи з больовим синдромом. Потребує лікування терміном 10 календарних дні.

Згідно консультативного висновку від 20.03.2024 № 90902211 та № 90902228 ОСОБА_19 встановлені наступні діагнози серонегативний спондилоартрит, центральна форма, HLA-B27- позитивний, активність BASDAI8 та 8.1 з уравженням хребта - спонделіт шийного, грудного відділу хребта, рентген стадія І, двобіяний сакроілеїніт, рентгенологічна стадія І, поліартрит з залученням ліктьових, плечових суглобів, рентгенологічна стадія? Та кульшових суглобів, рентгенологічна стадія І, ФСН ІІ. Гіпертонічна хвороба 1 ст ступінь 2, ризик2, СН 0 ст, Хвороба Бехтерєва.

Також відповідно до довідки від 22.03.2024 позивач має відкриту гнійно-некротичну рану лівої сідниці.

Згідно результатів проведення обстеження від 21.03.2024 ОСОБА_1 має порушення функції звукоприймаючих апаратів, сенсоневральний тип.

У наданіцй довідці Військової частини НОМЕР_7 від 22.03.2024 ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 днів.

Відповідно до наданих консультативного висновку № 90904186 від 23.04.2024 ОСОБА_1 потеребує обстеження, лікування медичними препаратами.

Довідкою № 923 від 22.05.2024 встановлено, що ОСОБА_1 має тяжку травму та його визнано обмежено придатним до військової служби.

Згідно до довідки МСЕК від 29.09.2023 ОСОБА_7 встановлено 2 групу інвалідності безтерміново. Як встановлено з свідоцтва про народження ОСОБА_7 є матір`ю позивача. Також встановлено, що ОСОБА_7 проживає м. Овідіополь Одеська область, про це зазначено у висновку від 18.10.2023. про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самобслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Суду надані Індивідуальні відомості Форма ОК- 5 ОСОБА_1, з яких вбачається, що останній мав у 2022 році дохід - пенсія 488289, 40 грн, у 2023- 543708,32 грн, у січні- березні 2024 року - 85563,22 грн.

Згідно відповідей від 23.05.2024 Першого відділу держдавної виконавчої служби у місті Черкаси вбачається, що станом на 01.04.2024 заборгованість боржника за виконавчим провадженням щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 та ОСОБА_3 становить 62757, 59 грн та 230569,26 грн. відповідно.

Рішеннмя Придніпровського районного суду від 09.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника позивача адвоката Чубіна О.м., до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовдено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 13.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на указане рішення суду залишено без задоволення. У даній постанові зазначається, що «з позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню:

1) аліменти у розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2021 у справі № 712/12588/20;

2) аліменти у розмірі 1/6 частин всіх видів його заробітку на утримання дружини ОСОБА_2 до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.12.2021 у справі № 711/3624/21;

3) аліменти у розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку на утримання дружини ОСОБА_3 до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2022 у справі №509/6972/21;

4) аліменти у розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.05.2022 у справі № 509/6970/21.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, у даному випадку, слід розмежовувати поняття «розмір аліментів, що підлягає стягненню» і «розмір аліментів, який фактично стягується». Так, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, загальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивача, на підставі рішень, які набрали законної сили, дійсно складає 91,67 %.

Проте, розмір аліментів, які фактично стягуються з відповідача, є значно нижчим та складає 41,67 %, доказів іншого матеріали справи не містять і позивачем не доведено.»

Ухвалою від 19.04.2023 Овідіопольського районного суду Одеської області за заявою позивача залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Згідно наданих відомостей ОСОБА_2 отримала доходу за 2022 рік- 78600 грн , за 2023 - 112132,16 грн., за січень-березень 2024 року - 16761,90 грн. Також ОСОБА_2 виплачено соціальні виплати та аліменти з лютого 2021 року по березень 2024 всього у розмірі 25775,40 грн.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Згідно частини 2статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір прожиткового мінімуму для дітей встановленоЗаконом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»та на час розгляду справи для дитини віком від шести до вісімнадцяти роківстановить 1598 грн.

Судом встановлено, що з відповідача підлягають до стягнення: 1) аліменти у розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2021 у справі № 712/12588/20; 2) аліменти у розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку на утримання дружини ОСОБА_3 до досягнення дитиною трирічного віку, відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2022 у справі №509/6972/21; 3) аліменти у розмірі 1/4 частин всіх видів його заробітку на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16.05.2022 у справі № 509/6970/21.

Водночас саме позивачем в обгрунтуванні своїх вимог не надано відомостей на підтвердження того, що з нього стягнуються аліменти в загальному розмірі 90% від його доходу, а йому, з його слів, залишається на проживання та задоволення своїх потреб 10%.

Однак, у даному випадку суд встановив, що після набранням рішеннями судів щодо стягнення з позивача аліентів законної сили, у позивача змінились обставини.

Так, врахвуючи надані медичні документи вбачаєтся, що у позивача погіршився стан здоров`я внаслідок отриманої травми (02.09.2021, 26.05.2022) та після операції (19.02.2024, 27.05.2022) про що свідчать копії наданих копій консультативних висновків, виписних епікрізів та відповіднодо довідки № 923 від 22.05.2024.

Водночас, суд відхиляє посиалання позивача на погіршення матеріального стану, оскільки вважає, що його дохід, як війсковослужбавця, прямо залежить від виконання ним поставлених задач та перебування на службі у лавах ЗСУ.

Також варто відхилити посиланняна на необхідность додаткових витрат на дороговартісне ліування. Позивачем надані консультативні висновки з рекомендаціями придбання препаратів та показанням проведення терапії, однак позивачем не надано доказів крайньої необхідності у придбанні указаного, а посилання у висновках мають рекомендаційний характер.

Окрім цього, варто також зауважити, що позивач у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягення аліментів вже посилався на обставину перебування на його утримання хворої матері, про що зазначено у рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.02.2021 (справа 712/12588/20).

Також суд звертає увагу на те, що мати позивача ОСОБА_7 та сам позивач ОСОБА_1 мешкають за різними адресами. Отже, виникають сумніви щодо здійснення постійного стороннього догляду позивача своїє матері. Окрім того, позивачем надано ряд документів, які свідчать про погіршення його стану здоров`я, що також може впливати на ефективний догляд за хворою матір`ю.

У ч.1 ст.192 СК наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я особи з якої стягуються аліменти або особи, яка отримує аліменти та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На думку суду вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника або отримувача аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених судовим рішенням.

Таким чином, суд вважає, що наведені вище обставини та юридичні факти, підтверджують істотну зміну стану здоров`я позивача позивача, тому є достатньо суттєвою обставиною для часткового задоволення позову про зменшення розміру аліментів.

Врахувавши вказану обставину та виходячи із засад справедливості, керуючись внутрішнім переконанням, суд вважає, що присудження стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 на її утримання аліментів, як матері неповнолітньої спільної дитинислід зменшити до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно.

Указане забезпечить і збереже принцип рівності дітей, народжених від позивача, для задоволення матеріальних потреб та водночас надасть змогу позивачу в достатній мірі забезпечувати власні матеріальні потреби.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 198-200 СК України, ст.ст., 141, 268, 430 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Драченко Владислав Вікторович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей та матері до набуття дитиною трирічного віку - задовлити частково

Зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , як матері неповнолітнього ОСОБА_5 , встановлений рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.01.2022 у справі № 509/6972/21 з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно.

Відкликати виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області виданий на виконання рішення від 27.01.2022 у справі № 509/6972/21.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 11.07.2024.

Головуючий: Н. М. Кондрацька