Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/299/24
Провадження №: 2/332/1037/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі судового засідання - Петракей Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Запорізька міська ради звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 08.07.2008 між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 був у кладений договір оренди землі б/н, відповідно до якого, Запорізької міською радою надано, а ОСОБА_1 прийнято в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0746 га з кадастровим номером: :02:029:0123 за адресою: АДРЕСА_1 для сінокосіння. Даний договір зареєстрований у Запорізькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.01.2019 №70. Відповідно до п. 8 Договору оренди землі, договір укладається строком на 10 років. Підпунктом 11 п. 30 Договору оренди землі встановлено обов`язок орендаря після закінчення строку договору оренди землі, договір поновити або повернути земельну ділянку Орендодавцю за його вимогою в належному стані. Строк дії договору оренди землі закінчився 08.07.2018. Вимога щодо повернення земельної ділянки визначена п. 20 Договору оренди землі, після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому, в порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Разом з цим, орендована земельна ділянка Запорізькій міській раді не поверталась. Відповідач своїм листом від 18.06.2018 звернувся до Запорізької міської ради, яким просив припинити дію Договору оренди землі на підставі закінчення строку, на який його було укладено. В свою чергу, Позивач надав Відповідачу обґрунтоване роз`яснення ( лист від 25.06.2018 №В-1145), яким описав процедуру припинення Договору та повернення земельної ділянки до Запорізької міської ради. Станом на 01.01.2024 Відповідач не повернув земельну ділянку Запорізькій міській раді, у зв`язку з чим просить зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 0,0746 га з кадастровим номером: :02:029:0123, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом складання акту приймання-передачі та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

12.04.2024, через канцелярію суду, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Запорізька міська рада звернулася із позовом, вказуючи одночасно дві підстави: неповернення земельної ділянки у порядку, визначеному договором та Законом, а також користування земельною ділянкою без законних на то підстав. Проте, останньою не надано доказів обставин, якими вона обґрунтовує позов, а також невиконання відповідачем обов`язків за Договором. Лист Управління з питань земельних відносин від 25.06.2018 не є належним доказом у цій справі, оскільки цей документ виданий юридичною особою, суб`єктом владних повноважень, який не є стороною Договору та/або учасником спору ( справи), а також він містить суб`єктивне, неправильне тлумачення норм права та відносин, які склались між Сторонами Договору і таке тлумачення не ґрунтується на Законі та не узгоджується із фактичними обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема право оренди земельної ділянки. Отже, орендар набуває речове право оренди земельної ділянки з моменту державної реєстрації такого права. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків та порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її сплату. Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі. Якщо сторона договору оренди відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору землі, обов`язковість укладання якої передбачена ч. 8 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2024 підготовче провадження по цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача, під час проведення судового засідання, позовні вимоги та фактичні обставини справи, зазначені у позовній заяві, підтримала, просила задовольнити їх. Зауважила, що підставою для звернення до суду стало безпідставне неповернення відповідачем територіальній громаді міста в особі Запорізької міської ради земельної ділянки, оскільки Відповідачем не виконані вимоги, викладені у відповіді Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради від 25.06.2018 №В-1145 на заяву Відповідача від 18.06.2018, а саме: не надано до Управління завірені копії особистого паспорта громадянина України та РНОКПП, довідку з податкової інспекції про фактичну сплату за землю за останні три роки, а також не забезпечено виїзд на місцевість представника управління з питань земельних відносин міської ради для обстеження земельної ділянки, які необхідні для виготовлення проекту рішення Запорізької міської ради, яким припиняється право користування земельною ділянкою. Надання відповідачем до Управління затребуваних документів, передбачений ст. 118 ЗК України та ст. 26 ЗУ «Про землеустрій». Також, зазначила, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :02:029:0123, загальною площею 0,0746 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Запорізькою міською радою не внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки необхідно багато часу для цього, але законом, а саме: ч. 1 ст. 83 ЗК України урегульовано питання щодо визначення власників земельних ділянок, що в свою чергу підтверджує факт перебування вказаної вище земельної ділянки у комунальній власності, а саме: Запорізької міської ради. Крім цього, зауважила, що до 01.01.2013 року законодавство України містило вимогу про проведення уповноваженими на то державними органами державної реєстрації договору оренди землі, а після 01.01.2013 року вимагає вже проведення державної реєстрації права оренди. Державна реєстрація договору оренди землі від 08.07.2008 була проведена відповідачем 27.01.2009 за №70 в уповноваженому на то державному органі, а саме: Запорізькій філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім цього, зауважив, що, у відповідності до ст.ст. 125, 126 ЗК України , ст.ст. 18, 20 ЗУ «Про оренду землі»( у редакціях, чинних на час виникнення спірних відносин), Договір оренди землі від 08.07.2008 не зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже перебіг строку дії договору не розпочинався (висновок Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2014 у справі №0426/14068/2012). При цьому Відповідач не має право орендаря за указаним договором, земельною ділянкою не користувався та не користується, тому відсутні перешкоди для укладання та державної реєстрації іншого договору оренди землі з іншим орендарем. Матеріали справи не містять відомостей ( доказів) про те, що Запорізька міська рада була чи є власником спірної земельної ділянки, тому, у будь-якому випадку, позивач не мав права звернення до суду, оскільки він не є власником земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

08.07.2008 між Запорізькою міською радою, в особі міського голови ОСОБА_2 ( Орендодавець) та ОСОБА_1 ( Орендар) укладено договір оренди землі ( а.с. 9-17).

Предмет договору: Орендодавець, відповідно до рішення двадцять першої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради №33/222 від 23.04.2008 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для сінокосіння, яка знаходиться АДРЕСА_1 .

Об`єктом оренди є земельна ділянка кадастровий номер: :02:029:0123, загальною площею 0,0746 га. Земельна ділянка вільна від забудови. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 581,88 грн. ( в цінах 2008 року). Договір укладено строком на десять років. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 58 коп., що складає 0,1% від нормативної грошової оцінки за календарний рік в цінах 2008 року. Також Договором визначено спосіб та умови розрахунків, строків та порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її сплату.

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проектної документації із землеустрою. Підставою розроблення проектної документації із землеустрою земельної ділянки є завдання Запорізького міського управління земельних ресурсів. Організація розроблення проектної документації із землеустрою земельної ділянки, витрати, пов`язані з цим, покладаються на орендаря. Передача земельної ділянку Орендарю здійснюється Орендодавцем на умовах, що визначені у договорі, за актом приймання-передачі земельної ділянки, який підписується сторонами і є невід`ємним додатком до договору. Передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у п`ятиденний термін після державної реєстрації цього договору за актом примання-передачі.

Відповідно до п.п. 33, 34 Договору оренди землі, дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Фактичне продовження користування майном після закінчення строку дії даного договору оренди землі не є підставою для поновлення договору.

Згідно п. 20 Договору оренди землі, після припинення дії договору, Орендар повертає Орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до п. 30 Договору оренди землі, після закінчення строку договору оренди землі, орендар зобов`язаний договір поновити або повернути ділянку Орендодавцеві за його вимогою у належному стані.

Договір оренди землі від 08.07.2008 зареєстровано у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.01.2009 за №70 ( а.с. 17).

18.06.2018 ОСОБА_1 подано до Запорізького міськвиконкому заяву, якою останній просить припинити дію Договору оренди землі від 08.07.2008, укладеного між ним та Запорізькою міською радою на підставі закінчення строку, на який його було укладено ( п. 33 Договору) і видати документи, необхідні для внесення змін до Державного земельного кадастру ( а.с. 18).

Листом від 25.06.2018 №В-1145 Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради на доручення міськвиконкому ОСОБА_1 надано роз`яснення про процедуру припинення Договору та повернення земельної ділянки до Запорізької міської ради та повідомлено про необхідність надати до управління, завірені копії особистого паспорта громадянина України та РНОКПП, довідку з податкової інспекції про фактичну сплату за землю за останні три роки, а також забезпечити виїзд на місцевість представника управління з питань земельних відносин міської ради для обстеження земельної ділянки ( а.с. 19).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.04.2024 №373527479, відомості у зазначених реєстрах щодо земельної ділянки кадастровий номер: :02:029:0123 відсутні ( а.с. 42).

Щодо посилання представника відповідача про те, що матеріали справи не містять відомостей ( доказів) про те, що Запорізька міська рада була чи є власником земельної ділянки з кадастровим номером: :02:029:0123, загальною площею 0,0746 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це право не внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у зв`язку з чим позивач не мав права звернення до суду, суд зазначає наступне.

Із прийняттям 28.06.1996 Конституції України визначено один із фундаментальних принципів конституційного ладу держави, а саме гарантування права власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Ці положення створили принципово нову основу як для галузевого (земельного та цивільного) законодавства, так і для господарської діяльності і фактично відображені у статті 1 ЗК України та статті 373 ЦК України.

Історико-правовий аналіз чинного законодавства свідчить, що до державної власності в Україні відповідно до статті 31 Закону України від 07.02.1991 № 697-XII "Про власність" (діяв до 20.06.2007) належала загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

При цьому суб`єктами права комунальної власності відповідно до частини 2 статті 32 цього Закону були визначені адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських рад народних депутатів.

Згідно із частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом частини 2 статті 60 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на 21.05.1997) підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

У пункті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

Із уведенням у дію 01.01.2002 нового ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України.

Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України.

Законом України від 05.02.2004 № 1457-IV "Про розмежування земель державної та комунальної власності" (втратив чинність 01.01.2013, підстава - Закон № 5245-VI) було визначено правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин з метою створення умов для реалізації ними конституційних прав власності на землю, забезпечення національного суверенітету, розвитку матеріально-фінансової бази місцевого самоврядування.

У статті 5 цього Закону було наголошено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Водночас, при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави (стаття 7 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності").

Із 01.01.2013 набув чинності Закон № 5245-VI, за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки:

на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Згідно з пунктом 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

Як передбачено у пункті 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI, "у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються:

у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами;

за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками".

За змістом пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом.

Отже, беручи до уваги наведені положення Конституції України, ЗК України і пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI, Запорізька міська рада є власником спірної земельної ділянки, оскільки ця ділянка розташована в межах населеного пункту - м. Запоріжжя, а відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на неї.

Цьому висновку відповідає також положення пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI: "державна реєстрація речових прав на земельні ділянки … здійснюється в порядку, встановленому законом", що з урахуванням змісту пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI лише визначає порядок державної реєстрації права, однак не змінює моменту, з якого земля вважається комунальною власністю відповідних територіальних громад в силу закону.

За таких підстав суд вважає, що правом власності на спірну земельну ділянку, розташовану в межах м. Запоріжжя , Запорізька міська рада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового ЗК України. При цьому за змістом пунктів 1, 3, 7, 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VІ державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності об`єктивно не можна було здійснити раніше, ніж із часу розмежування земель державної та комунальної власності, тобто до 01.01.2013.

Подібну за змістом правову позицію Верховний Суд виклав у постанові від 12.05.2020 у справі № 911/488/18.

Водночас відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку. Наведене повністю спростовує твердження представника відповідача про те, що право комунальної власності на конкретну земельну ділянку в межах населеного пункту виникає з моменту державної реєстрації цього речового права.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 зазначає, що у статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" наведено дефініцію поняття "державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно з якою державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає.

Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах з уведенням у дію нового ЗК України Запорізька міська рада, безспірно, є власником земельної ділянки кадастровий номер :02:029:0123, загальною площею 0,0746 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як власник цієї земельної ділянки, позивач має повноваження на захист свого права на землю (спірну земельну ділянку), тобто цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Щодо посилання представника відповідача, що ОСОБА_1 не набув цивільні права та обов`язки орендаря за Договором оренди землі від 08.07.2008, оскільки Договір, у відповідності до п. 39 набуває чинності після його державної реєстрації, а зазначений Договір оренди землі не зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як вимагав Закон, суд зазначає наступне.

До 01.01.2013 року законодавство України містило вимогу про проведення уповноваженими на то державними органами державної реєстрації договору оренди землі, а після 01.01.2013 року вимагає вже проведення державної реєстрації права оренди.

Частиною 2 ст.125 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на час укладання договору оренди, було передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на час укладання договору оренди, було передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що Договір оренди землі від 08.07.2008 зареєстровано у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.01.2009 за №70.

З 01.01.2013 року даний закон діє в редакції, яка вже не передбачає вимог проведення державної реєстрації договору оренди землі, проте у ч.5 ст.6 цього закону з`явилась вимога про проведення державної реєстрації право оренди земельної ділянки.

За своєю правовою суттю така дія, як державна реєстрація договору оренди це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Таке визначення цієї дії було наведено у п.2 постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року №2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі».

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до пп.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, як державна реєстрація договору оренди, так і державна реєстрація права оренди землі - це офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття, зміни або припинення такого права . Тому сама по собі державна реєстрація договору оренди або права оренди землі за таким договором не створює, не зміняє та не припиняє прав та обов`язків сторін цього договору, а лише офіційно їх визнає та підтверджує.

Оскільки представники сторін не заперечують проти самого факту укладання та підписання 08.07.2008 між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 договору оренди землі, який є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін цього договору, то встановлена законодавством України процедура державної реєстрації цього договору не може порушувати права та інтереси позивача, як Орендодавця за цим договором.

Щодо предмету позову, а саме: зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 0,0746 га з кадастровим номером: :02:029:0123, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом складання акту приймання-передачі, суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду, позивач, як на підставу своїх вимог (безпідставне неповернення відповідачем територіальній громаді міста в особі Запорізької міської ради земельної ділянки ) посилається на те, що, незважаючи на те, що 18.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Запорізької міської ради з заявою про припинення дії договору оренди землі від 08.07.2008 на підставі закінчення строку його дії, останній не виконав дії по припиненню права на землю, передбачені ст. 118 Земельного кодексу України та ст. 26 Законом України «Про землеустрій», а саме: не надав до Управління з питань земельних відносин ЗМР завірені копії особистого паспорта громадянина України та РНОКПП, довідку з податкової інспекції про фактичну сплату за землю за останні три роки, а також не забезпечив виїзд на місцевість представника управління з питань земельних відносин міської ради для обстеження земельної ділянки, про що його було повідомлено листом Управління з питань земельних відносин ЗМР від 25.06.2018 №В-1145.

Суд не може погодитися з вказаними доводами позивача з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 1 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) укладання договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченим Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (ч.ч. 1 - 3 ст. 31 Закону України "Про оренду землі").

Згідно з ст. 34 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі припинення або розірвання договору оренди землі, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки, орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Пунктом 20 Договору оренди землі від 08.07.2008 сторони погодили, що після припинення дії договору Орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Відповідно до п. 30 Договору оренди землі від 08.07.2008 після закінчення строку договору оренди землі Орендар зобов`язаний поновити або повернути земельну ділянку Орендодавцю за його вимогою в належному стані.

З наведеного вбачається, що ст. 34 Закону України "Про оренду землі" та умовами Договору оренди землі від 08.07.2008 визначено за яких умов повертається земельна ділянка після припинення дії договору, але не визначено алгоритм припинення дії договору.

Між тим, у відповідності із ст. 654 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтею 18 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, додаткова угода, що припиняє дію зареєстрованого договору оренди землі, має укладатись в тій самій формі, що й договір про оренду землі та підлягає державній реєстрації.

Так, згідно п. 1 Договору оренди землі від 08.07.2008, підставою для надання земельної ділянки , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в оренду ОСОБА_1 є рішення двадцять першої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради №33/222 від 23.04.2008.

Відповідно п. 19 Договору оренди землі від 08.07.2008, передача земельної ділянки Орендарю здійснюється Орендодавцем на умовах, що визначені у договорі, за актом прийому передачі земельної ділянки, який підписується сторонами і є невід`ємним додатком до договору.

Отже, за умовами Договору оренди землі від 08.07.2008, саме на Позивача ( Орендодавця) було покладено обов`язок передачі земельної ділянки Відповідачу ( Орендарю) на підставі відповідного рішення за актом приймання-передачі земельної ділянки.

18.06.2018 ОСОБА_1 подано до Запорізького міськвиконкому заяву, якою останній просить припинити дію Договору оренди землі від 08.07.2008, укладеного між ним та Запорізькою міською радою на підставі закінчення строку, на який його було укладено ( п. 33 Договору) і видати документи, необхідні для внесення змін до Державного земельного кадастру.

Посилання представника позивача на лист Управління з питань земельних відносин ЗМР від 25.06.2018 №В-1145, яким ОСОБА_1 було роз`яснено процедуру припинення Договору оренди землі від 08.07.2008 та зобов`язано вчинити певні дії, які, як зазначила представник позивача у судовому засіданні, передбачені ст. 118 Земельного кодексу України та ст. 26 Закону України «Про землеустрій» , а саме: надати до Управління з питань земельних відносин ЗМР завірені копії особистого паспорта громадянина України та РНОКПП, довідку з податкової інспекції про фактичну сплату за землю за останні три роки, а також забезпечити виїзд на місцевість представника управління з питань земельних відносин міської ради для обстеження земельної ділянки не заслуговує на увагу з наступних підстав.

По-перше, матеріали справи не містять підтвердження направлення Позивачем та отримання Відповідачем зазначеного листа.

По-друге, посилання представника позивача на норму закону, а саме: статтю 118 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою визначено Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та статтю 26 Закону України «Про землеустрій», яка визначає замовників і розробників документації із землеустрою є помилковим, оскільки не стосується предмету спору.

По-третє, ані умовами Договору оренди землі від 08.07.2008, ані Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» не передбачено обов`язку Орендаря для виготовлення проекту рішення Запорізької міської ради, яким припиняється право користування земельною ділянкою вчинити дії, викладені у листі Управління з питань земельних відносин ЗМР від 25.06.2018 №В-1145, а саме: надати до Управління з питань земельних відносин ЗМР завірені копії особистого паспорта громадянина України та РНОКПП, довідку з податкової інспекції про фактичну сплату за землю за останні три роки, а також забезпечити виїзд на місцевість представника управління з питань земельних відносин міської ради для обстеження земельної ділянки.

Крім того, на підставі вимог ст. 654 Цивільного кодексу України, ст. 124 Земельного кодексу України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) та п. 19 Договору оренди землі від 08.07.2008, суд вважає, що саме на Позивача покладено обов`язок прийняття рішення про припинення дії договору, підготовки додаткової угоди про припинення дії договору та складання акту приймання-передачі земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, позивачем у встановленому законом порядку не доведено обов`язку відповідача ОСОБА_1 повернути Запорізькій міській раді земельну ділянку саме шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки, а тому у задоволенні позову про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути Запорізькій міській раді земельну ділянку шляхом складання акту приймання-передачі земельної ділянки, слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352,354-355ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання повернути земельну ділянку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складно 02.09.2024.

Суддя Н.В. Марченко