Дата документу 14.08.2024 Справа № 334/7625/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/7625/23 Пр. № 22-ц/807/1362/24Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І.М. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кухаря С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2023 рокуу справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті

ВСТАНОВИВ:

01.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 1-3), в якій просив встановити факт смерті громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Щетин, Щетинської області, Польща, яка загинула ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької області і допустити негайне виконання рішення по справі.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначав, що в 2020 році його матір перенесла інсульт, внаслідок чого була уражена нервова система та втрачена здатність рухатися в цілому. Під час ракетної атаки ІНФОРМАЦІЯ_4 року батьки заявника знаходилися вдома, в квартирі АДРЕСА_1 . Внаслідок влучання снаряду відбулося загоряння багатоквартирного будинку. Вогонь швидко поширювався, батько заявника, ОСОБА_3 , опинився в ізольованому вогнем приміщенні вітальні, паралізована мати перебувала у спальні. Через неможливість вибратися з квартири, батько заявника прийняв рішення рятуватись через вікно. На той момент сусіди допомагали евакуйовуватися та тримали простирадла для людей, що стрибали з вікон. Після отриманих травм після стрибка з вікна батько заявника помер на місці. Факт його смерті було встановлено у судовому порядку. Матір заявника, ОСОБА_2 залишилися у палаючій квартирі, двері квартири були замкнені, жодна особа не могла проникнути та винести матір з приміщення, тому вона загинула.

Про смерть батьків заявнику повідомила по телефону сусідка з квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_4 , яка згодом виїхала з Маріуполя за кордон.

21.06.2023 року заявник звернувся до Запорізького районного управління поліції Національної поліції в Запорізькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яке внесено до ЄРДР за №0001274 (а.с.17 зворот).

Також, заявник звертався до Олександрівського відділу відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про реєстрацію факту смерті його матері, проте 12.08.2023 року отримав відмову (а.с.32).

У зв`язку з цим, заявник просить встановити факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 року на тимчасово окупованій території.

Встановлення факту смерті необхідно для подальшої реалізації спадкових прав заявника.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Філіпову І.М. (а.с. 34)

Ухвалою суду першої інстанції провадження у цій справі відкрито в порядку окремого провадження у судовому засіданні за участі заявника та заінтересованих осіб (а.с. 33).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2023 року (а.с. 38-41) у задоволенні заяви ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року ( Трофимова Д.А. , судді: Бєлка В.Ю., Онищенко Е.А. а.с. 75-82) апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2024 року (а.с. 106-113) в порядку часткового задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 вищезазначену постанову Запорізького апеляційного суду від 15 листопада 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

17 травня 2024 року вищезазначена апеляційна скарга разом із цивільною справою надійшла до апеляційного суду (а.с. 118). В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гончар М.С., судді: Кочеткова І.В. та Кухар С.В. (а.с. 119).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 120) дану справу прийнято до провадження і призначено до апеляційного розгляду з урахуванням навантаження судді - доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів апеляційного суду взагалі.

Заінтересована особа не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі при новому апеляційному перегляді цієї справи. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 19 червня 2024 року, не відбувся та був відкладений (з урахуванням відпустки судді-доповідача за графіком (з 01 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно - довідка а.с. 143) через першу неявку всіх учасників цієї справи та витребування апеляційним судом на виконання вказівок касаційного суду, зазначених у вищезазначеній постанові Верховного Суду у цій справі (а.с. 112-113), ухвалою (а.с. 132-134) доказів на підтвердження (спростування) відповідної інформації у цій справі. На виконання вищезазначеної ухвали зазначені установи надали відповідні відповіді (а.с. 141-142,145149, 152-155).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи заявник ОСОБА_1 (у тому числі через свого представника - адвоката Серафимовича Л.В. (а.с.127-129), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України) та представник заінтересованої особи - Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Заінтересована особа подала апеляційному суду заяву (а.с. 139-140), в якій просила розглядати дану справу за відсутності її представника.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 317 ч. 2 ЦПК України справи про встановлення факту…смерті особи на території, на якій введено воєнний …стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою. Відповідно до законодавства розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 317, 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву заінтересованої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності сторін за присутності представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Серафимовича Л.В.(а.с.127).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді - доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Серафимовича Л.В.(а.с.127), якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що мати і батько заявника померли в один день за однією адресою у м. Маріуполь, по батьку заявник факт смерті останнього через суд вже встановив; зі слів заявника йому відомо, що брат заявника лишився на тимчасово окупованій території та вже отримав судове рішення рф про встановлення факту смерті їх матері та свідоцтво рф про смерть матері, але ПІБ брата заявника в його інтересах у цій справі не повідомляється, також брат відмовляється надіслати заявникові копію цього свідоцтва рф про смерть їх матері будь-якими месенжерами для долучення до матеріалів у цій справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви заявника у цій справі керувався ст.ст. 4, 13, 18, 259, 264-265, 315, 316, 317, 354 ЦПК України та виходив із того, що достовірно не встановлений факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполь Донецької області; вказані заявником обставини дають можливість обґрунтовано припускати загибель ОСОБА_2 у пожежі після ворожого обстрілу багатоквартирного будинку, проте такі висновки є підставою для оголошення особи померлою, а не встановлення факту її смерті.

Проте із таким висновком суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Оскільки, в силу вимог ст. 417 ч. 1 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду …апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Так, апеляційним судом встановлено, що Верховний Суд, як суд касаційної інстанції, у своїй вищезазначеній постанові від 24 квітня 2024 року у цій справі зазначав таке.

«…Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту смерті, суд першої інстанції виходив із того, що належних доказів на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 не надав. Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення місцевого суду, погодився з його висновком про те, що заявник не надав доказів, які б підтверджували юридичний факт того, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у. Маріуполі Донецької області. Проте такі висновки апеляційного суду є передчасними, виходячи з такого.

Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово - медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно з п. 8 ч. 12 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» (далі - Закон від 01 липня 2022 року 2345-ІХ) статтю 317 ЦПК України викладено в новій редакції.

Ст. 317 ЦПК України (в редакції Закону від 01 липня 2022 року № 2345-ІХ) передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України та встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь - якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Таким чином, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства.

Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум - до закінчення воєнного стану). Але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають зважати на особливості розгляду справ у порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Ч. 2 ст. 294 ЦПК України передбачене право суду з метою з`ясування обставин справи витребувати необхідні докази за власною ініціативою.

Вирішуючи в окремому провадженні справи про встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, суди не можуть ігнорувати обставини, в яких опинилися заявники після повномасштабного військового вторгнення російської федерації на територію України та об`єктивні складнощі, які можуть виникнути у них при наданні доказів на підтвердження відповідного факту.

Вищенаведені міркування щодо виняткового юридичного значення факту смерті особи; специфіки розгляду справ в порядку окремого провадження, зокрема особливої ролі суду при з`ясуванні обставин справи; об`єктивних складнощів, які можуть виникнути у заявників при наданні доказів для встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України, в своїй сукупності дають підстави для висновку, що суди мають зважати на вказані обставини та, керуючись завданням цивільного судочинства, уникати спрощеного та формального підходу при вирішенні таких справ.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема письмові докази; речові докази, зокрема звуко - і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів та засобів доказування не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Застосування законодавцем критерію «з урахуванням конкретних обставин справи» надає можливість суду, спираючись на докази наведені в справі, прийняти рішення про встановлення факту смерті особи після 23 лютого 2022 року на тимчасово окупованій території України.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Підставою для встановлення такого факту може бути будь-яка обставина, яка дає змогу суду зробити вірогідне припущення про смерть особи.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21, від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Крім того, суди зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 стверджував, що його мати ОСОБА_2 , 1946 року народження, загинула ІНФОРМАЦІЯ_5 року внаслідок артилерійського обстрілу будинку АДРЕСА_3 .

Суди встановили родинні зв`язки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як сином та матір`ю.

При цьому ОСОБА_1 надав суду копії фотографій згорілого будинку, роздруківки (скрін-шоти, знімки екрану) з соціальних мереж, веб-сайтів засобів масової інформації, лист окупаційної влади про наявність за адресою: АДРЕСА_4 , де проживала мати та батько заявника, одного тіла, яке витягли та доставили до моргу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року у справі № 334/5976/22 було встановлено факт смерті батька заявника ОСОБА_3 та чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Маріуполі Донецької області, тобто у день ворожого обстрілу військовими рф будинку АДРЕСА_3 .

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 № 309 (зі змінами) (у редакції на час розгляду справи судами) затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», до якого включено всю територію Маріупольського району.

Активні бойові дії на території Донецької області продовжуються дотепер, обстріли м. Маріуполя у березні 2022 року є загальновідомим фактом, а заявник для збору відповідних доказів, вочевидь, не може без ризику для власного життя та здоров`я відвідати м. Маріуполь, яке наразі є тимчасово окупованим.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув, всупереч приписам ч. 1 ст. 294 ЦПК України не дослідив у повній мірі всі докази, надані заявником, не надав належної оцінки доводам ОСОБА_1 , не врахував вік його матері, її стан здоров`я та інші обставини, які мають значення для розгляду справи та сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів заявника.

Погодившись із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що він не надав доказів, які б підтверджували факт того, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Маріуполі.

Разом із тим, зважаючи на вік ОСОБА_2 (76 років станом на березень 2022 року), суд не перевірив, чи отримувала вона пенсію в органах Пенсійного фонду України у 2022-2023 роках, чи зверталась із будь-якими заявами до органів Пенсійного фонду України, чи реєструвалась ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа.

Також суд не врахував витяг із ЄРДР, згідно з яким 21 червня 2023 року зареєстроване кримінальне провадження № 0001274 за заявою ОСОБА_1 за фактом загибелі ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 внаслідок ворожого обстрілу військовими рф.

З висновком апеляційного суду на те, що заявникові слід звертатися до суду з заявою про оголошення його матері померлою, в порядку ч. 2 ст. 46 ЦК України, як на підставу для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту смерті матері, погодитись неможливо. Суд не врахував, що законом оголошення фізичної особи померлою пов`язується із тим, що особа пропала безвісті у зв`язку з воєнними діями, в даному випадку заявник зазначає, що його матір загинула за наведених ним обставин, а її смерть сталась на території, яка є тимчасово окупованою.

Ураховуючи наведене, висновки суду апеляційної інстанції не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони є передчасними та не є такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав…».

При вищевикладених обставинах, на виконання вищезазначених вказівок касаційного суду, зазначених у вищезазначеній постанові Верховного Суду у цій справі (а.с. 112-113), ухвалою апеляційного суду при новому апеляційному розгляді було витребувано інформацію та докази (а.с. 132-134) на підтвердження (спростування) інформації відносно громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Щетин Щетинської області Польща, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , яка із змісту заяви заявника у цій справі загинула ІНФОРМАЦІЯ_4 року під час ракетної атаки ІНФОРМАЦІЯ_4 року у м. Маріуполь за місцем свого проживання (а.с.1): 1) у Міністерства соціальної політики України - про взяття (не взяття) на облік в ЄІБД ВПО, якщо підтверджується взяття на облік цієї особи в ЄІБД ВПО, то повідомити апеляційний суд про нове фактичне місце проживання/перебування останньої; 2) Пенсійного фонду України - отримувала (не отримувала) пенсію в органах Пенсійного фонду України у 2022-2023 роках, зверталась (не зверталась) із будь-якими заявами до органів Пенсійного фонду України, 3) Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - перетинала (не перетинала) державний кордон, починаючи з 24 лютого 2022 року.

На виконання вищезазначеної ухвали зазначені установи надали при новому апеляційному розгляді цієї справи відповіді (а.с. 141-142,145149, 152-155), за змістом яких: 1) за даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 24.02.2022 по 21.06.2024 року в Базі даних не виявлена; 2) за даними Міністерства соціальної політики України - станом на 24 червня 2024 року інформація щодо запитуваної особи в ЄІБД ВПО відсутня; 3) за даними, наявними у Пенсійному фонді Україні, ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області; виплата пенсії здійснюється щомісяця в повному обсязі відповідно до призначеного розміру шляхом перерахування коштів на рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; за даними підсистеми «Звернення» інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України у 2022-2023 роках звернення ОСОБА_8 до органів Пенсійного фонду України відсутні.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин цієї справи,

1) після дослідження апеляційним судом вищезазначених нових доказів (а.с. 141-142,145149, 152-155 - інформація Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, Міністерства соціальної політики Пенсійного фонду Україні) в порядку виконання вищезазначених вказівок касаційного суду у цій справі при новому апеляційному перегляді цієї справі,

2) з урахуванням вже наявних у цій справі доказів заявника ОСОБА_1 на підтвердження факту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької області його матері - громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Щетин, Щетинської області, Польща (паспорт громадянина України - копія а.с. 9-10, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру - копія а.с. 11, посвідчення пенсіонера - копія а.с. 12, рішення суду про встановлення факту смерті батька - а.с. 1-15, 156-158, фотографії згорілого будинку - а.с.29-31, роздруківки (скрін-шоти, знімки екрану) з соціальних мереж, веб-сайтів засобів масової інформації - а.с. 27-28, лист окупаційної влади про наявність за адресою: АДРЕСА_4 , де проживала мати та батько заявника, одного тіла, яке витягли та доставили до моргу - а.с. 48-49),

3) приймаючи до уваги, що активні бойові дії на території Донецької області продовжуються дотепер, обстріли м. Маріуполя у березні 2022 року є загальновідомим фактом (ст. 82 ч. 3 ЦПК України), враховуючи вік (76 років) та стан здоров`я матері (із заяви заявника а.с. 1 - в 2020 році перенесла інсульт, внаслідок чого була уражена нервова система та втрачена здатність пересуватись та рухатись в цілому, письмові пояснення сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - а.с. 10-26) заявника станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 року та інші обставини, які мають значення для розгляду справи та сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів заявника (за даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 24.02.2022 по 21.06.2024 року в Базі даних не виявлена; за даними Міністерства соціальної політики України - станом на 24 червня 2024 року інформація щодо запитуваної особи в ЄІБД ВПО відсутня; за даними, наявними у Пенсійному фонді Україні, ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області; виплата пенсії здійснюється щомісяця в повному обсязі відповідно до призначеного розміру шляхом перерахування коштів на рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; за даними підсистеми «Звернення» інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України у 2022-2023 роках звернення ОСОБА_8 до органів Пенсійного фонду України відсутні), а заявник для збору відповідних доказів (заява брата заявника окупованій владі щодо проведення генетичного дослідження а.с. 19), вочевидь, не може без ризику для власного життя та здоров`я відвідати м. Маріуполь, яке наразі досі є тимчасово окупованим, згідно із витягом витяг із ЄРДР (копія а.с. 17 зворот): 21 червня 2023 року зареєстроване кримінальне провадження №0001274 за заявою ОСОБА_1 за фактом загибелі ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 внаслідок ворожого обстрілу військовими рф, крім того, зі слів представника заявника у даному судовому засіданні: брат заявника лишився на тимчасово окупованій території (лист окупаційної влади на ім`я останнього - а.с. 48-49) та вже отримав судове рішення рф про встановлення факту смерті їх матері та свідоцтво рф про смерть матері, однак, брат відмовляється надіслати заявникові копію цього свідоцтва рф про смерть їх матері будь-якими месенжерами для долучення до матеріалів у цій справі,

4) керуючись Консультативним висновком Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертейі шлюбів»; підставою для встановлення такого факту може бути будь-яка обставина, яка дає змогу суду зробити вірогідне припущення про смерть особи; питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, у цій справі - заявника ОСОБА_1 , як сина померлої, якій буде позбавлений права оформити спадщину після смерті матері тощо,

апеляційний суд при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи при новому її розгляді дійшов висновку про необхідність задоволення заяви заявника у цій справі.

Отже, доводи апеляційної скарги заявника ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2023 року у цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення (прийняти постанову), заяву ОСОБА_1 задовольнити, встановити факт смерті громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Щетин, Щетинської області, Польща, яка загинула ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької області; допустити негайне виконання рішення суду на підставі ст. 317 ч. 4 ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що заявник в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при розгляді цієї справи судами всіх інстанцій.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2023 рокуу цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення (прийняти постанову).

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Щетин, Щетинської області, Польща, яка загинула ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької області.

Допустити негайне виконання рішення суду на підставі ст. 317 ч. 4 ЦПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 19.08.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Кухар С.В.