Справа № 302/422/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 серпня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.

суддів Бисага Т.Ю., Фазикош Г.В.

з участю секретаря Ормош О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури на рішення Міжгірського районного суду від 17 січня 2022 року у справі № 302/422/21 ( Головуючий Кривка В.П.)

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року керівник Хустської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся в суд із позовом до ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, ОСОБА_1 про визнання недійсним і скасування наказу та витребування земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 травня 2017 ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області наказом № 1791-сг передано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,6 га за межами населеного пункту на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства. У подальшому ОСОБА_1 зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстру речових прав на нерухому майно.

18 січня 2008 рішеннями Лазівської сільської ради № 27, №29 Тячівського району Закарпатської області затверджено технічну документацію про передачу у власність громадянам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 про безоплатну передачу у власність земельні ділянку площами 0,0681 га ; 0,8862 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі цих рішень зазначеним особам видано 23.03.2009 державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯЕ № 463157.

11 березня 2016 держаний реєстратор Тячівського районного управління юстиції Пацкан В.С. здійснив державну реєстрацію права власності зазначених земельних ділянок кадастрові номери :06:006:0007 ; :006:0006 за зазначеними особами.

Позивач вважав , що право власності на земельну ділянку , яка одержана у власність на підставі наказу ГУ Держгеокадастру № 1791 - сг від 10.05.2017 порушує положення п. «б» ч.1 ст. 121 ЗК України, ч.3 ст. 116 ЗК України , бо виходячи зі змісту ч.4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок у власність безоплатно у межах норм , визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом користування навіть якщо земельна ділянка отримана у власність вдруге за сукупністю площ є різницею між гранично можливою та раніше отриманою у власність.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 не мав права на повторну безоплатну приватизацію земельної ділянки , не зважаючи на те, що сукупна площа одержаних ним у власність земельних ділянок, держаних за рішеннями Лазівської сільської ради і органу Держгеокадастру не перевищує 2,0 га.

Позивач вважає , що ОСОБА_1 не повідомив органи Держгеокадастру про те, що він раніше отримував у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з комунальної власності Лазівської сільської ради. По цьому факту внесено відомості до ЄРДР СВ Міжгірським ВП № 2 Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області. У кримінальному провадженні № 0000099 від 01.12.2020 призначено судову почеркознавчу експертизу , для ствердження того, що документи , які сформовані в технічній документації земельних ділянок у селі Лази , - підписувались від імені ОСОБА_1 . а тому є підстави вважати , що ОСОБА_1 було відомо про наявність у нього на праві власності земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

25 липня 2019 ОСОБА_1 передав земельну ділянку, що є предметом спору на користь Фермерського господарства «Під полами», яка в подальшому була відчужена на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.2020 року.

Оскільки, ОСОБА_1 безпідставно набув право власності на вказану земельну ділянку, згідно із статтями 387,388 ЦК України вона підлягає витребуванню від нього.

Позивач обґрунтовує захист і представництво інтересів держави суспільним інтересом, повернення в державну власність земельної ділянки, яка була набута незаконно, що відповідає критерію правомірного втручання в право мирного володіння майном заради суспільного блага і отримання земельної ділянки іншими громадянами. Позивач також вважає, що орган Держгеокадастру не може здійснити захист інтересів держави, бо порушив вимоги земельного законодавства, а також не має повноважень для відміни оскаржуваного наказу з посиланням на правову позицію Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18.

Прокурор також вважає, що не пропустив строки звернення до суду із позовом, бо виявив порушення законодавства ОСОБА_1 24.01.2020 року шляхом моніторингу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Окрім цього, прокуратура 27.01.2020 року зверталась до Господарського суду Закарпатської області в інтересах держави до ФГ «Під полами» і ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області про скасування наказу № 1791сг від 10.05.2017 року, тому строк позовної давності на час провадження справи господарського судочинства перервався зверненням прокурора до суду , не зважаючи на те, що в подальшому суд встановив помилковість правил підвідомчості. Натомість цей суд питання застосування строків давності не вирішував.

Посилаючись на вказані обставини Керівник окружної прокуратури в інтересах держави просив визнати недійсним та скасувати наказ Держгеокадастру в Закарпатській області № 1791сг від 10.05.2017 « Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки без зміни цільового призначення», яким ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,60 га кадастровий номер :001:001:0052 , що знаходиться за межами населеного пункту на території Соймівської сільської ради Міжгірського району ( на даний час Хустського району) Закарпатської області, та витребувати земельну ділянку від ОСОБА_1 на користь держави.

Рішенням Міжгірського районного суду від 17 січня 2022 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції Закарпатська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як судом проігноровано той факт, що скасування рішень Лазівської сільської ради № 27, № 29 від 18.01.2008р. ніякого правового наслідку не несе, земельні ділянки вже були відчужені, за які ОСОБА_1 отримав грошові кошти. ОСОБА_1 отримав безплатно три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із урахуванням вимог статтей 116,118,121,123,134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додаткові земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської обласної прокуратури Андрейчик А.М. яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_1 адвоката Колотухи І.О., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області № 1791сг від 10.05.2017 року затверджено проект землеустрою і передано безоплатно ОСОБА_1 у власність земельну ділянку без зміни цільового призначення кадастровий номер :001:001:0052 площею 0,60 га , що знаходиться за межами населеного пункту на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, для ведення особистого селянського господарства.

У клопотанні від 09.12.2016 року ОСОБА_1 повідомив ГУ Держгеокадастр в Закарпатьскій області , що раніше не отримував у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з відомостями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_1 і інших земельних ділянок за ним не зареєстровано. Земельна ділянка використовується ОСОБА_1 для ведення рибного господарства (споруджено рибники і ці об`єкти нерухомого майна зареєстровані на зазначеній земельній ділянці).

У проекті землеустрою ОСОБА_1 повідомив ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області в клопотанні від 09 грудня 2016 року, що раніше не отримував у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

18 січня 2008 року рішеннями Лазівської сільської ради № 27, №29 Тячівського району Закарпатської області затверджено технічну документацію про передачу у власність громадянам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 про безоплатну передачу у власність земельні ділянку площами 0,0681 га ; 0,8862 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі цих рішень зазначеним особам видано 23.03.2009 державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯЕ № 463157.

11 березня 2016 держаний реєстратор Тячівського районного управління юстиції Пацкан В.С. здійснив державну реєстрацію права власності зазначених земельних ділянок кадастрові номери :06:006:0007 ; :006:0006 за зазначеними особами.

Рішенням Тячівського районного суду від 05.05.2020 у справі № 307/849/20, яке набрало законної сили 05.06.2020, задоволено позов ОСОБА_1 і визнано неправомірними і скасовано рішення Лазівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 18.01.2008 № 27, № 29 в частині надання у власність ОСОБА_1 земельних ділянок по АДРЕСА_1 площею 0,8862 7а і 0.0681 га для ведення особистого селянського господарства.

Постановами Міжгірського ВП Хустського ВП ГУНП України в Закарпатській області від 07 грудня 2020 року та від 03 лютого 2021 року кримінальне провадження за ознаками ч 1 ст. 366 КК України, внесено до ЄДРДР за №00000253 від 13 червня 2019 року та кримінальне провадження внесено до ЄДРДР за № 0000099 від 01 грудня 2020 року на підставі п.2 ч 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення закрито.

Згідно договору оренди земельна ділянка від 12 травня 2021 року ОСОБА_1 передав в оренду ФГ «Під полами» земельну ділянку з розміщеними на ній об`єктами нерухомого майна.

У постанові Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2023 року зазначено, що у даній справі прокурор пред`явив, зокрема, вимогу про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області, відповідачем визначив ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області. У частині цієї позовної вимоги позов фактично заявлений державою ( в особі прокурора ) до неї самої ( в особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), що не відповідає частині першій статті 48 ЦПК України, відповідно до якої сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач, які не можуть збігатися, оскільки таким збіг унеможливлює наявність спору.

Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023 року при розгляді касаційної скарги на рішення Міжгірського районного суду від 17 січня 2022 року та постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2023 року встановлено, що у даній справі, що переглядається позивач керівник окружної прокуратури пред`явив вимогу визнати недійсним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області і в частині цих позовних вимог позов фактично пред`явлений державою ( в особі прокурора ) до неї самої ( в особі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області) і зазначене не відповідає ч 1 ст. 48 ЦПК України, відповідно до якої сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, а отже, позивач і відповідач не можуть збігатися.

За таких обставин, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог заступника прокурора, пред`явлених до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області та зміну мотивувальної частини рішення в цій частині.

Разом з тим, постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у частині позовних вимог Хустської окружної прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування наказу та витребування земельної ділянки скасовано і передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною першою та другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення ( ч 4 ст. 116 ЗК України).

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2.0 гектара.

Відповідно до ч 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13- не ефективний спосіб захисту прав, і означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, цивільні права ( інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права) інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Таке право інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками. ( висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс 18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 провадження № 12-187гс 18, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц, провадження №14-364цс19).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. ( постанова Великої Палати Верховного суду від 29 вересня 2020 року у справі №378/596/16-ц провадження № 14-546цс19).

Главою 29 ЦК України визначено такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном ( негаторний позов).

ЦК України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача ( стаття 388 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речовоправового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Метою індикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений, як фактично, тобто повернення його у фактичне володіння, так і у власність цієї особи.

У правовідносинах, що мають місце, вільність волевиявлення органу державної влади в особі Держгеокадастру на первісне відчуження земельної ділянки ОСОБА_1 із відповідним цільовим призначенням і метою засвідчується наказом № 1791-2 від 10 травня 2017 року, який є чинним.

У даній справі, що розглядається для витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння вимагається визнання незаконним, недійсним чи скасування в усякому разі першого рішення, іншого розпорядчого акту, правочину на підставі якого відбулося перше вибуття нерухомого майна з власності, володіння первісного власника майна. Якщо такий перший розпорядчий акт чи правочин є чинним, а відтак за презумпцією правомірним і обов`язковим для всіх, то відсутній, як фактичні, так і правові підстави стверджувати, що первісне вибуття майна з власності, володіння власника відбулося поза його волею, так як у першому такому акті чи правочині відображене волевиявлення власника майна, вільність якого залишається не спростованою.

Отже, прокурор в інтересах держави заявив вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Держгеокадастру як передумови для витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, однак, позовні вимоги до Держгеокадастру в частині скасування спірного наказу залишені без задоволення судами всіх інстанцій, а тому є безпідставна вимога про витребування земельної ділянки на користь держави, через неможливість скасувати такий наказ у справі за позовом до ОСОБА_1 , який у даному випадку є неналежним відповідачем, що у свою чергу позбавляє позивача довести протиправність такого виділення землі та відсутність доброї волі власника землі та розпорядження нею.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог до Держеокадастру про скасування наказу у справі відсутні фактичні та правові підстави для висновку про те, що волевиявлення державного органу владу Держгеокадастру на передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки не було вільним, а таке надання землі було протиправним, так як Держгеокадастр розпорядився своїм правом власності на землю і його право власності на ділянку із земель, з числа яких земельні ділянки можуть надаватися у власність, припинилося.

Разом з тим, судова колегія не бере до уваги обґрунтування прокурором позову того, що ОСОБА_1 повторно отримав безоплатно у власність земельної ділянки та надав висновок експерта № СЕ-19/107-21/71-ПЧ від 29 січня 2021 року Закарпатським НДЕКЦ на підтвердження обставин та надання прокурором доказів на відчуження ОСОБА_1 земельних ділянок, отриманих на підставі рішення Лазівської сільської ради Тячівського району від 18 січня 2008 року №27, №29 згідно договорів купівлі- продажу від 09.08.2018 р. та від 27.07.2020. року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відчужили отримані ними на підставі рішення Лазівської сільської ради Тячівського району від 18 січня 2008 року №27,29 земельні ділянки ОСОБА_3 так як такі не впливають на суть спору, оскільки позовні вимоги до Держгеокадастру в частині скасування спірного наказу залишені без задоволення судом всіх інстанцій, що вказує на подальшу безпідставність позовних вимог.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Закарпатської обласної прокуратури не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін із вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, судова колегія

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой