Справа № 203/3774/23
Провадження № 2/0203/192/2024
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

за участі секретаря Погрібного О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в залі суду у загальному провадженні цивільну справу у паперовій формі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні автомобілем та встановлення порядку користування автомобілем, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивачі звернулися через суд з позовом на предмет усунення перешкод в користуванні автомобілем та встановлення порядку користування автомобілем, в обґрунтування якого зазначається, що 31 липня 1971 року між ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюбу. За період перебування у зазначеному шлюбі 16 листопада 1999 року за рахунок спільних грошових коштів подружжя ОСОБА_5 придбав автомобіль марки «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 . ОСОБА_5 доводиться позивачу ОСОБА_1 батьком. Натомість, 08 лютого 2000 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та після його смерті залишилася спадщина, в тому числі й на вищевказаний автомобіль. На момент смерті ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , з якою вони проживали в квартирі АДРЕСА_1 , що придбана в 2004 році та зареєстрована на ім`я ОСОБА_5 . Останні роки ОСОБА_5 все менше користувався своїм автомобілем і навіть на роботу в Новомосковськ він добирався громадським транспортом, тоді як ключі та документи від автомобіля «Mersedes-Benz 190» і гаража знаходилися за адресою проживання ОСОБА_5 , де він мешкав разом з ОСОБА_6

05 лютого 2015 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 199/8099/14-ц, залишеним ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2015 року без змін, за позивачем ОСОБА_2 визнано право власності в ідеальній частці на 1/2 частину автомобіля «Mersedes Benz 190» 1991 р.в., р/н НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 16.11.1999 р. № кузова НОМЕР_3 без його реального поділу із залишенням автомобіля у спільній частковій власності, а за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , в тому числі в ідеальній частці на 3/8 частини на цей же автомобіль.

Позивачі стверджують, що тільки ОСОБА_6 мала доступ до гаража, де знаходився спірний автомобіль та до самого автомобіля, ключів від нього, свідоцтва про реєстрацію до цього автомобіля та до квартири, де мешкав ОСОБА_5 та саме у ОСОБА_6 залишилися ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім цього, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року ОСОБА_6 зобов`язано надати державному виконавцю вільний доступ до квартири за вищевказаною адресою, що була виконана ОСОБА_6 31 жовтня 2014 року шляхом відкриття власними ключами вхідних та інших дверей квартири, в результаті чого державним виконавцем здійснено огляд та опис майна в цій квартирі. Вказані обставини в своїй сукупності дають позивачам підстави вважати, що з 2011 року у користуванні ОСОБА_6 залишився спірний автомобіль.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла та за життя склала заповіт на ім`я ОСОБА_3 , яким заповіла усе належне їй майно де б вона не було та з чого б воно не складалось, і взагалі на все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право. Отже, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 .

Таким чином, посилаючись на вищевикладені обставини, позивачі просили суд:

- усунути їм перешкоди у користуванні автомобілем марки «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 16 листопада 1991), № кузова НОМЕР_4 та зобов`язати ОСОБА_3 передати позивачам дублікати ключів та свідоцтво про реєстрацію автомобіля від цього автомобіля;

встановити наступний порядок користування автомобілем марки Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 :

1) перші сім місяців після набрання рішенням законної сили передати автомобіль марки «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

2) після збігу семи місяців після набрання рішенням законної сили передати автомобіль марки «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 в користування на один місяць ОСОБА_3 та в подальшому (після збігу восьми місяців з моменту набрання рішення законної сили) користування автомобілем здійснювати почергово: сім місяців автомобіль знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а поті один місяць автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_3 .

Також позивачі просили суд стягнути на їх користь з відповідача судові витрати по справі.

З відкриттям загального позовного провадження, після отримання в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2024 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності у підготовчому засіданні проведена її підготовка без вжиття (на стадії підготовчого провадження) заходів забезпечення позову і без виникнення процесуальних ускладнень, проте з потребою у сприянні в поданні доказів позивачам з витребуванням доказів, зокрема від Другої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи № 228/2021, заведеної після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 28, 184 том № 1).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2023 року у зазначеній цивільній справі закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 132 том № 1).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року за заявою представника позивачів вжито заходи забезпечення позову; накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску, об`єм двигуна 1900 куб.см., VIN-код НОМЕР_4 (а.с. 153-156 том № 1).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2024 року у зазначеній цивільній справі до участі залучено третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 (а.с. 5 том № 2).

Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв.

Натомість, 02 серпня 2023 року через канцелярію суду відповідач надіслав письмові пояснення, в яких зазначив, що про існування автомобіля «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , а так само і про існування перешкод в користуванні та встановлення порядку користування яким просять позивачі, відповідачу стало відомо з ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська про відкриття провадження у зазначеній цивільній справі та отриманої позовної зави із доданими до неї документами. Покійна бабуся відповідача ОСОБА_6 , спадкоємцем після якої є відповідач ОСОБА_3 , не мала у своєму володінні або власності автомобіль «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 та відповідач ніколи не бачив, що бабуся користувалася вказаним автомобілем. Окрім цього, зі змісту наданих документів вбачається лише той факт, що державний виконавець, керуючись вимогами ухвали суду, здійснив огляд та опис майна в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , та за наслідками огляду ліквідованого майна в даному житловому приміщенні не виявлено. Отже, відповідач вважає, що доводи позивачів про те, що ухвала суду та акт державного виконавця є доказами факту, що тільки ОСОБА_6 мала доступ до якогось гаража з вказаним автомобілем всередині, нічим не обґрунтовані та не підтверджені доказами. Більш того, позивачами не доведені обставини стосовно того, де і в чиєму володінні перебуває автомобіль, чим підтверджується факт наявності у ОСОБА_6 доступ до ключів від гаража, а також яким чином наявність у ОСОБА_6 ключів від гаража та доступу до нього (якби це дійсно було так) доводить факт, що саме вона заволоділа автомобілем, утримувала його у себе, а потім передала у спадок ОСОБА_3 . Таким чином, відповідач вважає, що він жодним чином не порушив будь-яких майнових або немайнових прав відповідачів в цих правовідносинах, а тому, посилаючись на вищевикладені обставини, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 32-33 том № 1).

22 вересня 2023 року на електронну пошту суду представник позивачів ОСОБА_8 , в свою чергу, на спростування доводів і міркувань, викладених в письмових поясненнях відповідача від 02 серпня 2023 року, надіслав письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідачу про існування автомобіля «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 відомо щонайменше з 22 січня 2022 року, після його залучення в якості відповідача як правонаступника після смерті ОСОБА_6 у цивільній справі № 199/8312/20 в якій участь приймала представник відповідача ОСОБА_9 , при цьому справа стосувалася витребування майна з чужого незаконного володіння, де предметом був автомобіль марки «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 . Отже відповідачу відомо про те, що його бабуся ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , який мав у власності автомобіль «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 і вона разом із ОСОБА_5 використовувала вказаний автомобіль. Посилання відповідача про те, що ОСОБА_6 не мала у власності спірний автомобіль спростовується рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року, ухваленого у цивільній справі № 199/8099/14-ц, яким за позивачами у відповідних ідеальних частках визнано право власності на автомобіль «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , однак ОСОБА_6 не погоджувалася із вказаним рішенням суду і скористувалася своїм правом на апеляційне оскарження, проте вказане рішення суду першої інстанції залишене без змін судом апеляційної інстанції. Представник позивачів зазначає, що саме ОСОБА_6 мала доступ до всього спадкового майна померлого ОСОБА_5 , оскільки вони, як дружина та чоловік, разом проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , і цей факт підтверджено ОСОБА_6 в її письмових поясненнях на ім`я начальника АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Посилання відповідача на недоведеність факту, що ОСОБА_6 мала доступ до ключів від гаража спростовується тим, що уповноважений представник ОСОБА_6 її донька ОСОБА_10 здійснила відкриття даного гаражу на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року для проведення відповідної експертизи, що підтверджується світлиною, де видно ОСОБА_10 . В той же час, відповідач, надаючи письмові пояснення по справі, намагається ввести суд в оману, вказуючи про те, що спірний автомобіль не перебував у користуванні спадкодавця ОСОБА_6 , а також зазначає, що йому нібито невідомо про те, де наразі знаходиться спірний автомобіль. Таким чином, представник позивачів вважає, що оскільки ОСОБА_6 , а після її смерті ОСОБА_3 , у відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України належала частка автомобіля «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , є доведеним належними та допустимими доказами, та, відповідно, вказаний автомобіль знаходиться у частковій власності позивачів та відповідача, а тому з урахуванням відсутності спільної згоди щодо порядку використання спірного автомобіля між співвласниками, представник позивачів вважає, що позовні вимоги щодо визначення порядку користування спільним майном є законними та обґрунтованими (а.с. 41-49 том № 1).

27 вересня 2023 року від відповідача ОСОБА_3 через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення, де останній зазначив, що світлина, на якій зображена ОСОБА_10 поряд з експертом Дніпровського НДІ судових експертиз, після того як вона відкрила гараж для проведення експертизи, що належав ОСОБА_5 , жодним чином не підтверджує, що ОСОБА_3 став власником спірного автомобіля. До того ж, на думку позивача ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2014 року по справі № 199/7926/14 та лист Дніпровського НДІ, як і світлина з ОСОБА_10 не мають жодного відношення до цивільної справи № 203/3774/23. Долучена представником позивача довіреність, підтверджує факт уповноваження ОСОБА_6 інших осіб, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на вчинення від її імені відповідних дій, при цьому в тексті довіреності мови не йде про вчинення дій, пов`язаних з автомобілем «Mersedes-Benz 190», 1991 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 , тому вказаний документ не підтверджує обставин того, що вказаний автомобіль перебував у власності чи користуванні ОСОБА_6 , або те, що остання уповноважувала інших осіб на вчинення конкретних дій, пов`язаних із цим автомобілем (продаж, застава тощо). Письмові пояснення ОСОБА_6 надані у відділі поліції підтверджують, що їй не відомі обставини місцезнаходження автомобіля на момент смерті ОСОБА_5 , тим більше такі обставини не відомі й відповідачу ОСОБА_3 . Таким чином, ні ОСОБА_6 , ні відповідач ОСОБА_3 , як спадкоємець, ніколи не були особами, які могли чинити будь-які перешкоди в користуванні позивачам вищевказаним автомобілем. Цей автомобіль фактично ніколи не перебував у володінні ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , де він знаходився після смерті власника ОСОБА_5 та чи зберігся вказаний автомобіль до теперішнього часу, а також чи було його викрадено сторонніми особами ОСОБА_6 не було відомо, а тим паче й відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 50-55 том № 1).

В подальшому, 15 листопада 2024 року представником позивачів через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подані заперечення проти доводів та міркувань, викладених в додаткових поясненнях відповідача від 27 вересня 2023 року, де представник позивачів стверджує, що відповідач вводить суд в оману, оскільки спірний автомобіль перебував у володінні ОСОБА_6 , проте, після того, як рішення суду було ухвалене не на її користь автомобіль зник, а в подальшому успадкований відповідачем ОСОБА_3 , оскільки останній прийняв усю спадщину після ОСОБА_6 (а.с. 79-99, 100-117 том № 1).

Третя особа ОСОБА_7 своїм правом подати заяви по суті справи не скористалася, пояснень щодо позову не подавала.

Позивачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, однак їх представник ОСОБА_8 за відсутності обмежень у повноваженнях через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, де також зазначив, що позов підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні з наведених у позові підстав.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надаючи письмові пояснення по справі просив суд розглядати справу за його відсутності, позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні з наведених у письмових поясненнях підстав.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило.

Суд, дослідивши письмові пояснення сторін, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням зібрані докази, як окремо, так і в їх сукупності, в межах заявлених вимог за ст. 13 ЦПК України дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступних міркувань та встановлених у судовому засіданні обставин.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року(№199/8099/14-ц), залишеним ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2015 року без змін, за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі в ідеальній частці на 3/8 частини автомобіля «Mersedes Benz 190», 1991 р.в., р/н НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 16.11.1999 р. № кузова НОМЕР_3 без його реального поділу із залишенням в тому числі і цього автомобіля у спільній частковій власності. Зазначеним рішення суду задоволено зустрічний позов та за ОСОБА_2 визнано право власності в ідеальній частці на 1/2 частину автомобіля «Mersedes Benz 190» 1991 р.в., р/н НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 16.11.1999 р. № кузова НОМЕР_3 без його реального поділу із залишенням автомобіля у спільній частковій власності (а.с. 8-12 том № 1).

Вказаним рішенням суду також встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його сини ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та дружина ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відмовилися від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , тоді як ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у строки передбачені ч. 1 ст. 1270 ЦК України звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та за життя склала заповіт на ім`я свого онука ОСОБА_3 , яким заповіла усе належне їй майно де б вона не було та з чого б воно не складалось, і взагалі на все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право. Отже, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , та 23 березня 2021 року у шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини, обставини чого підтверджуються витребуваною судом належним чином завіреною копією спадкової справи № 228/2021, заведеної після смерті ОСОБА_6 (а.с. 189-236 том № 1).

За даними відповіді РСЦ ГСЦ МВС України у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 28 листопада 2023 року за вих. № 31/29-13-аз згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 27 листопада 2023 року право власності на автомобіль «Mersedes Benz 190», 1991 р.в., VIN- НОМЕР_4 зареєстровано з 16 листопада 1999 року за ОСОБА_5 . (а.с.145).

Так, ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом, власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (відповідно до ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч. 3 ст. 358 ЦК кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Способом захисту цивільних прав та інтересів, крім іншого, може бути припинення дії, яка порушує право (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, що кореспондується з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини - дня смерті особи або дня, з якого вона оголошується померлою.

Разом із тим згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 13 ЦПК України визначена диспозитивність цивільного судочинства. Так, за вимогами ч.ч.1, 3 цієї статті суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 13 цього Кодексу збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вказані вимоги закону та виходячи із заявлених позивачами вимог речового позову та предмету доказування у цій справі, до якого належить встановлення обставин фізичного існування такого майна та його володільця, то тягар доказування заявлених позовних вимог покладається саме на позивачів.

Дійсно власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

За висновками Великої Палати Верховного суду, викладеними у п. 43 постанови від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Разом з тим, позивачами суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували обставини фактичного перебування у володінні саме відповідача спірного автомобіля, як і обставини взагалі існування вказаного спадкового майна. При цьому вимоги про відшкодування вартості частки вказаного спадкового майна позивачами не заявлялися.

За розгляду справи судом встановлено, що при вирішенні спору між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно ОСОБА_5 (у справі № 199/8099/14-ц) не встановлено обставин відсутності у складі спадщини автомобіля «Mersedes Benz 190», 1991 р.в., р/н НОМЕР_1 , а тому, цей спірний автомобіль, будучи у складі спадщини після ОСОБА_5 , залишався у володінні ОСОБА_6 , яка за життя на власний розсуд розпорядилася цим майном, оскільки наразі відповідач ОСОБА_16 не визнає передачу у складі спадщини після ОСОБА_6 спірного автомобіля, що однак не звільняє його від обов`язків, пов`язаний з відшкодуванням вартості належної позивачам частки у спільній власності.

Не зважаючи на достовірно встановлені обставини права власності позивачів на частку спадщини, до складу якої увійшов спірний автомобіль, суд приходить до висновку про недоведеність обставин вчинення перешкод саме відповідачем ОСОБА_3 у здійсненні права власності на цей автомобіль, оскільки жодних доказів фактичного перебування у володінні та користуванні останнього автомобіля в ході розгляду справи не встановлено та суду таких не надано, а вимог про відшкодування вартості частки у спільній частковій власності позивачами не заявлялося, у зв`язку з чим вимоги про усунення перешкод у користуванні цього майна, зобов`язання відповідача передати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі від нього задоволенню не підлягають та встановлення почергового порядку користування цієї рухомої речі задоволенню не підлягають.

Доводи позивачів про підтвердження перебування спірного автомобіля у володінні ОСОБА_3 актом опису майна державного виконавця, складеного 31 жовтня 2014 року в ході проведення огляду та опису майна в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2014 року, постановленої у цивільній справі № 199/5284/14-ц, суд оцінює критично, оскільки за наслідками проведення такого огляду не виявлено та не вилучено жодних речей чи документів (в тому числі й на спірний автомобіль), а обставини володіння спірним автомобілем ОСОБА_6 за свого життя не підтверджують обставин фактичного перебування спірного автомобіля у володінні відповідача ОСОБА_3 . Так само суд не приймає як належний та допустимий доказ посилання позивачів на безумовну обізнаність відповідача про існування автомобіля, оскільки такі твердження зводяться до припущень і обставини обізнаності про наявність такого транспортного засобу у ОСОБА_6 не свідчить про перебування цього автомобіля у володінні відповідача, зокрема, і після вступу у спадщину після ОСОБА_6 .

Також в судовому засіданні встановлено, що на світлинах, зроблених під час огляду експертами 18 березня 2015 року гаражу (а.с.45) відображений гараж та наявний у ньому інший автомобіль, а не спірний, тому вказані докази не підтверджують та не спростовують обставин обґрунтування позову.

Таким чином, встановивши наведені фактичні обставини, дослідивши наявні у справі докази на їх належність, допустимість та достатність, в їх сукупності та логічному взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у заявлений позивачами спосіб.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147,20 грн. (за пред`явлення позову) та в розмірі 536,80 грн. (за подання заяви про забезпечення позову) покласти на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,4,11-13,81,141,206,209,265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні їх позову до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні автомобілем та встановлення порядку користування автомобілем відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 15 серпня 2024 року.

Суддя О.В. Колесніченко