Березівський районний суд Одеської області
03.09.2024
Справа № 494/1329/24
Провадження № 2/494/524/24
РІШЕННЯ
03 вересня 2024 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді Рябчун А.В.,
за участю: секретаря судового засідання Авдєєвої С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 494/1329/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
19 липня 2024 року до Березівського районного суду Одеської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2024 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Рябчун А. В.
У своїй заяві позивач зазначила, що перебувала у фактичних сімейних стосунках із відповідачем, від яких народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки з відповідачем не склались.
Позивач вказувала, що з 2012 року з відповідачем не проживає, спільного побуту не мають, стосунків між собою не підтримують. Син проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Між нею та відповідачем відсутнє взаєморозуміння та різні погляди на обов`язки щодо утримання та забезпечення дитини. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дитину, він працевлаштований, є військовим Збройних сил України та має стабільну заробітну плату, а також є засновником та керівником СФГ « ОСОБА_2 ».
У зв`язку з наведеним позивач просить суд задовольнити її заяву та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50%прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, тобто до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня подання позову.
Ухвалою суду від 29.07.2024 року відкрито спрощене провадження по справі та призначено судовий розгляд.
Ухвалою від 03.09.2024 року суд вирішив проводити заочний розгляд справи.
Позивач та представник позивача у судове засідання 16,08.2024 року, 03.09.2024 року не з`явилися. Проте, 03.09.2024 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про слухання справи за відсутності сторін. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.43).
Відповідач відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не надав та в судові засідання 16.08.2024 року та 03.09.2024 року не з явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання на його мобільний телефон повідомлення про що свідчить довідка про доставку повідомлення (а.с.27), надсилались повідомлення у додаток «Viber», про що свідчать довідки про доставку повідомлення (а.с.29, 37), надсилались судові повістки про виклик до суду, що підтверджується фіскальним чеком від 30.07.2024 та реєстром відправки рекомендованих відправлені від 16.08.2024 року (а.с.32, 38), також виклик до суду здійснювався через оголошення на офіційному веб-сайті (а.с.40), а тому на підставі статей 128-130 ЦПК України особа вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
За таких обставин, у зв`язку з воєнним станом на території України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за її відсутності та неявкою відповідача у судове засідання, суд дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності, за наявними в матеріалах справи доказами.
Згідно із частиною першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, врахувавши думку позивача у заяві від 03.09.2024 року, ігнорування відповідачем викликів до суду, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
З дослідженого судом свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.07.2011 року встановлено, що у сторін є дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).
Згідно зі ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування».
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…».
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини.
Крім того, ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 18.07.2024 року та в порядку ч. 1ст.430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України: Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є батьком дитини і відповідно до ст. ст. 180,181 СК України зобов`язаний надавати грошові кошти для утримання своєї дочки, до досягнення нею повноліття.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов необхідно задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі частини від заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитини 18-ти річного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підставі ч. 6 статті 141 ЦПК України, «якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України…»
Керуючись статтями 12, 13, 133, 141, 229, 265, 273 ЦПК України, статтями 80,180,181,183 СК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, тобто до повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня подання позову 18.07.2024 року.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Березівським РВ ГУМВС України в Одеській області 06.07.2009 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте Березівським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А. В. Рябчун