Справа № 183/1033/24
№ 2/183/1748/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі головуючої судді Сороки О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику осіб, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з повозом до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив зняти арешт з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження АА № 919861 від 18.03.2002 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на праві приватної власності, є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 лютого 2001 року серії АВР № 345068 після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 грудня 2003 року, серії НСР № 717240, після смерті його рідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , всього 2/3 частини зазначеного будинку.

Власником іншої 1/3 частини житлового будинку був батько позивача, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 лютого 2001 року серії НОМЕР_1 , після смерті ОСОБА_2 .

Маючи намір оформити на себе 1/3 частину будинку, позивач звернувся в Другу Новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, однак під час оформлення спадщини з`ясувалося, що на вказане нерухоме майно накладено арешт у межах виконавчого провадження серії АА № 919861 від 18.03.2002 року. З питанням про зняття арешту позивач звертався до виконавчої служби, проте отримав відповідь, що арешт було здійснено на підставі постанови про арешт майна боржника, але більш детальної інформації позивач не отримав, у зв`язку з відсутністю самого виконавчого провадження, оскільки постанова державного виконавця була винесена до моменту введення Автоматизованої системи виконавчих проваджень. Оскільки арешт майна перешкоджає позивачу у реалізації його спадкових прав, просить задовольнити його позов.

Ухвалою від 6 лютого 2024 року відкрито справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. ).

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом АВР № 345068 від 23 лютого 2001 року, спадкоємцями майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , є в рівних частках чоловік ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 (а.с. ).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом НСР № 717240 від 1 грудня 2023 року, спадкоємцями майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: 1/3 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 є його брат ОСОБА_1 (а.с. ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 21 січня 2008 року (а.с. ).

Право власності ОСОБА_1 на 1/3 частку означеного вище нерухомого майна підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. ).

Листом № 47/0214 від 26.01.2024 року Друга новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області позивачу було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, оскільки при підготовці до видачі свідоцтва, державним нотаріусом виявлено відомості про арешт будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. ).

З листа від 12.01.2023 року № 28.17-28/5451 вбачається, що Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив позивачу, що не зміг надати детальну інформацію стосовно підстав накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 919861 від 18.03.2002 року, оскільки виконавче провадження було завершено до моменту введення Автоматизованої системи виконавчих проваджень, та передано до архіву відділу де було знищено відповідно до вимог розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями (а.с. ).

Відповідно до нотаріального напису державного нотаріуса Новомосковської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шевченко Г.В. від 06.11.2001 року з батька позивача, ОСОБА_6 , стягнуто на користь ОСОБА_7 заборговану суму в розмірі 2 400,00 грн.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем спадщини, до складу якої входить, зокрема житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності.

Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Отже, наявність арешту на майно спадкодавця перешкоджає позивачу, як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке останній успадкував в порядку ст. 1268 ЦК України після смерті свого брата, батька та матері, що і стало підставою для відмови нотаріуса видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна

За змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Тобто, з урахуваннях наведених положень законодавства, суд дійшов висновку, що законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тобто, підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України.

А також, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні не були спростовані доводи позивача про те, що підстави для подальшого перебування під арештом належного спадкодавцю майна житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Враховуючи те, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно спадкодавця наразі на виконанні не перебуває, знищено, стягувач у справі тривалий час не звертався до відділу ДВС з метою повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа, наявність арешту позбавляє позивача права вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном, тому суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову.

На даний час виконавче провадження знищено згідно з розділом XI п. 2 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями від 07.06.2017 року, наказ №1829/5, строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить три роки.

Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом №2274/5 від 25.12.2008 року Міністерством юстиції України, строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів становить три роки, після чого вони підлягають знищенню.

Розуміючи той факт, що виконавча справа уже знищена, у зв`язку з тим, що закінчився термін зберігання, а також враховуючи те, що встановити підстави накладання арешту не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження та журнали реєстрації виконавчих проваджень, на даний час знищені, враховуючи те, що вказані заборони були внесені до реєстру в 2002 році, суд вважає, що існує необхідність скасувати заборону відчуження об`єкту нерухомого майна позивача.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження»,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, задовольнити.

Зобов`язати Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 , який було накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області про арешт майна, серії АА № 919861 від 18.03.2002 року, в межах виконавчого провадження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.