ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6687/24 Справа № 235/2576/24 Суддя у 1-й інстанції - Хмельова С. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 235/2576/24 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Хмельової С.М., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач з 28.05.2001 року по 29.04.2022 року працював на різних посадах ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська Західна №1», яке у теперішній час перейменоване у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». 20 грудня 2021 року о 4 годині 00 хвилин з позивачем стався нещасний випадок в результаті якого позивачу було встановлено діагноз: травма лівої ноги - розрив м`язів. 06.06.2022 року складений акт Н-1 розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві 20 грудня 2021 року. В акті викладені обставини за яким з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, який комісією визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Шкідливим або небезпечним фактором зазначено робота в умовах небезпечних виробничих чинників. Причиною нещасного випадку визначено: особиста необережність робітника під час пересування по гірничій виробці в районі заїзду на 2 південний конвеєрний штрек блоку 10.

02.11.2022 року позивачу первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності за трудовим каліцтвом, з повторним переоглядом 02.11.2023 року.

Висновком МСЕК від 18.07.2023 року позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності 65% безстроково та визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, також безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування по профзахворюванню. За висновками про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, тривала хода. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода.

Позивач тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів, на даному підприємстві майже 20 років.

Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання від 28.04.2023 року у період роботи на підприємстві відповідача - ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» позивачу було встановлено діагноз: Антракосилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. ЛН - другого ступеня. Захворювання професійне 27.04.2023 року.

Внаслідок травмування на підприємстві, у позивача тяжкі наслідки у стані здоров`я, оскільки його ліва легень фактично не працює внаслідок тромбозу. Падіння було наслідком важкої праці впродовж зміни, а також специфікою пересування по гірничим виробкам, які не мають рівного покриття.

Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою та із постійним впливом шкідливих факторів виробництва. Внаслідок травмування та виявлених у нього професійних хвороб, з`явився майже постійний біль за грудиною та кашель, який посилюється при фізичному навантаженні, він постійно задихається бо втратив частину легені, яка не відновилась після інфаркту легені, що стався внаслідок її тромбування тромбом, який слідкував за розривом м`язів лівої кінцівки. Позивач дуже швидко втомлюється та має загальну слабкість. Все це суттєво погіршило загальний стан здоров`я. Через травму та професійні захворювання позивач досить часто отримував та отримує лікування. Вимушений обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини спричиняють моральні страждання.

Позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на психологічному стані, тому вважає за необхідне звернутись з даною позовною заявою.

Позивач просить суд стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 280 000 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійних захворювань та травмування на підприємстві.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», на користь ОСОБА_1 , у якості відшкодування моральної шкоди 130000 00 копійок, без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання щодо судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати ухваливши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог або зменшити його розмір до 50 000 грн..

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції проігноровано те, що моральну шкоду було завдано позивачу не тільки профзахворюванням, але й травмуванням, яке виникло з вини самого позивача. Судом не враховано наявність впливу шкідливих факторів на здоров`я позивача під час його роботи на іншому підприємстві.

Також вказує, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адмініструванняподатків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон №466) внесені зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

Зокрема, чинним податковим законодавством передбачено, що у разі, якщо сума моральної шкоди, яка визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 260 000 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська Західна №1», яке перейменоване у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», з 28.05.2001 року. Наказом № 3168к від 28.11.2003 року ОСОБА_1 був переведений учнем машиніста підземних установок. У період з 28.11.2003 року по 30.09.2016 року позивача було переведено машиністом підземних установок, заступником начальника дільниці, начальником дільниці, гірничим майстром, помічником начальника дільниці в ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське». 30.09.2016 року звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. Наказом № 1986кпр від 05.12.2017 року ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника начальника дільниці. 29.04.2022 року - звільнено з ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» у зв`язку з невідповідністю робітника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

20 грудня 2021 року о 4 годині 00 хвилин позивач, як начальник дільниці МДО-2 ПРАТ «Шахтоуправління Покровське» прибув на промисловий майданчик головного стволу ПРАТ «Шахтоуправління Покровське» для виконання роботи у 1 зміну згідно графіка роботи. Після проведення наради з керівником підприємства він о 6 годині 00 хвилин прибув у приміщення нарядної МДО-2, де видав працівникам дільниці наряд на виробництво робіт в шахті: демонтаж шахтного обладнання у 2 південній лаві конвеєрного штреку блоку 10 та призначив відповідальним за безпечне виконання робіт гірничого майстра дільниці МДО-2 Червонюка Р.В. З 7 години 30 хвилин прибув на територію повітряного стволу №3 та спустився в шахту і протягом 1 зміни здійснював керівництво з демонтажу та видачі секцій механізованого кріплення ДМ з 2 південної лави блоку 10. Після закінчення виконання робіт за нарядом робітники зміни разом з позивачем направились для виїзду на поверхню. 0 14 годині 00 хвилин, під час пересування по виробці з району заїзду на 2 південний конвеєрний штрек блоку 10 оступився, втратив рівновагу і впав на підошву виробки на ланцюг конвеєра СЗК, який знаходився на даній ділянці виробки. Позивач спробував піднятись та відчув гострий біль у лівій гомілці. Тоді майстер дільниці ОСОБА_2 надав першу допомогу та супроводив позивача на поверхню шахти. Після травмування позивач прибув до дільниці МДО-2 де надав наряд 3 зміні та о 20 годині 00 хвилин покинув підприємство. У покровській лікарні позивачу було встановлено діагноз: травма лівої ноги - розрив м`язів.

Відовідно до акту 06.06.2022 року складений акт Н-1 розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві, вищасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Висновком МСЕК від 02.11.2022 року позивачу первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності за трудовим каліцтвом, з повторним переоглядом 02.11.2023 року.

Згідно з медичним висновком Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.04.2023 року за № 465 ОСОБА_1 встановлено діагноз: Антракосилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої стадії, група В. ЛН - другого ступеня. Захворювання професійне 27.04.2023 року.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 09.06.2023 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема через виділення значних концентрацій пилу, переважно фібріногенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо - геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фібріногенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

У пункті 18 акту зазначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є пил, переважно фібріногенної дії, кремній діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину кремнію до 5% - фактична величина 56,6 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії у продовж зміни 96, 7% зміни. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 85 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

Висновком МСЕК від 18.07.2023 року позивачу первинно по профзахврюванню встановлено втрату професійної працездатності за сукупністю 65% та визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортне лікування по профзахворюванню. За висновками про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, тривала хода.

Позивач неодноразово перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з приводу попереково-крижової радикулопатії та хронічного бронхіту (а.с.41-62).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що травмування на підприємстві, спричинило тяжкі наслідки у стані здоров`я позивача, оскільки його ліва легень фактично не працює внаслідок тромбозу. Падіння було наслідком важкої праці впродовж зміни, а також специфікою пересування по гірничим виробкам, які не мають рівного покриття. Внаслідок травмування та виявлених у нього професійних хвороб позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на психологічному стані, тому вважає за необхідне звернутись з даною позовною заявою. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував заявлений позивачем розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку він оцінив в 260 000 грн., період роботи позивача на підприємства відповідача за вказаною професією, характер отриманих позивачем професійних захворювань, та інші обставини, та визначив суму грошового відшкодування, завданої позивачу моральної шкоди в розмірі 130 000 грн. без урахування податків і зборів.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідку про результати визначення ступеню втрати працездатності, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності - 65 відсотків.

Згідно п. 18 акту причиною виникнення професійного захворювання є: пил, переважно фібріногенної дії, кремній діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину кремнію до 5% - фактична величина 56,6 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії у продовж зміни 96, 7% зміни. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 85 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

Таким чином, в даному випадку нещасний випадок, який стався з позивачем та професійне захворювання пов`язані з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.

Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з отриманою травмою та професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 65% та визнаний людиною з інвалідністю ІІІ групи, безстроково, що свідчить про незворотність такої втрати. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він вимушений проходити лікування, відновлення її стану здоров`я неможливе.

Відповідно до роз`яснень вискладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі у тому числі: тривалість роботи на саме на підприємстві відповідача, характер та ступень втрати працездатності, яка встановлена позивачу безстроково, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення третьої групи інвалідності, час та зусилля, необхідні для підтримання та поступового відновлення попереднього стану. Судом враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у 130 000 грн. є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено стягнення з відповідача суми відшкодування без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».

Застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: