Справа № 752/7103/23
Провадження № 2-з/752/215/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Гненик К.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві дражної адміністрації про визначення місця проживання дитини;

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба в справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державої адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком, суд

В С Т А Н О В И В:

Сторони звернулися до суду з зустрічними вимогами про визначення місця проживання дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 02 червня 2023 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

17 липня 2024 року через систему «Електронний суд» надійшла заява відповідача - позивача за зустрічним позовом, про забезпечення позову до вирішення справи по суті шляхом встановлення наступного графіку спілкування з сином:

-щоденного необмеженого спілкування батька з сином засобами зв`язку (телефон, планшет, комп`ютер), за виключенням часу для навчання та перебування на гуртах, додаткових заняттях, інших розвиваючих програмах;

-на період відсутності у сина власного телефону щоденне спілкування батька з сином засобами відеозв`язку (телефон, планшет, комп`ютер) забезпечує мама тривалістю не менше 30 хвилин на добу;

- кожні другі та треті вихідні місяця з 20:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі без присутності матері з відвідуванням місць дитячих розваг та відпочинку;

- кожний другий день народження сина батько з сином проводять у день свята, у разі, якщо не припадають, на кожне друге свято - на наступний день.

Посилається на те, що справа перебуває в провадженні суду тривалий час, однак дитина проживає з матір`ю, яка не дає йому можливості спілкуватися з сином, оскільки вважає, що спілкування дитини з ним, як батьком, нашкодить дитині.

Зазначає, що він має повне право та обов`язок мати постійний контакт із сином.

Крім того, на даний час з`ясувалося, що у позивачки наявні психологічні проблеми, які були виявлені на вимогу районного суду Іннере-Штадт міста Відня, де проживає позивачка з дитиною, у межах справи про опікунство №8 Ps 36/ 22 w, де вони є сторонами спору.

Лікарем-спеціалістом з психіатрії та неврології, сертифікованим експертом доктором ОСОБА_4 було проведно їх обстеження та 19 березня 2024 року складено висновок.

Щодо позивачки експертом встановлено, що з психіатричної точки зору помітними є такі ознаки, як афект, нечіткі описи життєвих подій, які не стають більш детальними, а більш розпливчастими при детальних розпитуваннях, а також той факт, що вона видається емоційно важкою для сприйняття в цілому.

У позивачки є підозра на розлад особистості з емоційними обмеженнями та викривленим сприйняттям дійсності, причому це стосується насамперед стосунків з ним, як колишнім чоловіком, хоча не кожне твердження, яке виявляється нереальним, є наслідком психічного розладу, а може бути ще й черговим прорахунком.

При цьому вкрай необхідно стежити за подальшим розвитком дитини в умовах догляду поза межами дому (дитячий садок) і реально аналізувати розвиток дитини.

Відповідно до цього ж висновку у нього не виявлено психічного розладу, який би мав ознаки хвороби.

Відповідно,його здатність брати участь у вихованні дитини не порушена психічними захворюваннями.

Враховуючи висновки, викладені у вказаних звітах, він, як батько, зобов`язаний регулярно слідкувати за станом свого сина та порядком його проживання і виховання у матері.

Однак, зважаючи, що мати не надає такої можливості, він змушений звернутися до суду із заявою для отримання запобіжних заходів у вигляді забезпечення позову.

Крім того, на даний час він проживає в Україні і у Відень їздить лише за потреби.

Відповідно, найефективнішим способом спілкування з сином є засобами різного роду зв`язку (телефон, планшет, комп`ютер тощо).

Наголосив також на тому, що у разі задоволення його позову дитина повинна бути знати свого батька та довіряти йому.

Однак внаслідок тривалого припинення спілкування батька із сином такий зв`язок стане неможливим, що, як наслідок, призведе до психологічної травми.

Тривалий розгляд справи без можливості спілкування дитини з батьком може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення зустрічного позову.

У свою чергу, вважає, що встановлення зустрічей батька з дитиною протягом певного проміжку часу буде спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітнього сина з батьком.

З рахуванням цього, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України строни в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про частове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, пунктом 3 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії у разі, якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З точки зору закону заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини конкретної справи.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Про це ж зазначається в ч.3 ст.11 Закону України « Про охоону дитинства», за змістом якої батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 157 СК України визначено, що виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 Закону України « Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, підписаної від імені України 15 травня 2003 року у м.Стразбурзі та ратифікованої Верховною Радою України Законом від 20 вересня 2006 року № 166-V, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним.

Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100 від 16 липня 2015 року та HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54 від 07 грудня 2006 року, неодноразово зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Крім того, у рішенні від 04 вересня 2018 року «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Про це ж неодноразово зазначав і Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року в справі № 760/15413/19, від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 та від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з малолітньою дитиною проживають у Відні, відповідач проживає в Україні, періодично відвідує Відень.

Тобто, батько та син розлучені відстанню.

Крім цього, заявник зазначає, що при його відвідуваннях Відня позивачка перешкоджає його спілкуванню з дитиною.

З урахуванням цього та викладеного вище, суд вважає заяву позивача обґрунтованою.

При цьому, виходячи з предмету спору сторін, суд вважає, що забезпечення позову в справі не буде фактичним вирішенням спору по суті, оскільки такий засіб забезпечення позову є тимчасовим та лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Суд при цьому також зважає на тривалість перебування справи в провадженні суду, вік дитини, а тому з метою збереження психологічного контакту батька з дитиною вважає доцільним забезпечення позову.

В той же час, виходячи заявленого способу забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Так, син сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на даний час дитині виповнилося 3 роки.

Враховуючи вік дитини, конфліктну ситуацію між батьками, суд не вбачає підстав для встановлення спілкування між батьком та сином в вигляді необмеженого спілкування засобами зв`язку (телефон, планшет, комп`ютер), тим більше покладення на матір дитини організацію такого зв`язку.

Суд при цьому також враховує, що заявляючи такий спосіб спілкування з сином, відповідач не зазначив навіть про наявність у дитини навичків такого спілкування та їх доцільність, виходячи з його віку.

Що стосується зустрічей на дні народження сина, це є способом участі заявника, як батька, в вихованні та спілкуванні з дитиною, з довготривалою перспективою, та не є за своїм змістом заходом забезпечення позову в справі з таким предметом.

Щодо зустрічей з дитиною на другі та треті вихідні місяця з 20:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі суд виходить з того, що дитина є малолітньою, проживає лише з матір`ю, знаходиться в певній та звичній для неї обстановці, має певний режим дня і перебування дитини без присутності матері протягом тривалого часу суд вважає таким, що суперечить інтересам дитини.

З урахуванням цього суд вважає за доцільне визначити заявнику зістрічі з сином у суботу в першій половині дня, а в неділю - в другій.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 до вирішення справи по суті графік спілкування з сином кожні другі та треті вихідні місяця без присутності матері:

в суботу з 10:00 години до 13:00 години;

в неділю з 16:00 години до 20:00 години.

В задоволенні решти заяви про забезпечення позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 ,

Третя особа: Служба у справа дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, , адреса: м.Київ, вул.Велика Васильківська, 58.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: К.В.Машкевич