ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року м. Чернівці

Справа № 727/6301/23

Провадження № 22-ц/822/688/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Скулеба А. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши справу, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2024 року, головуючий у І-й інстанції Смотрицький В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 27 лютого 2018 року до 12 жовтня 2022 року перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх сім`я проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після подачі позову про розірвання шлюбу відповідачка забрала сина та переїхала та проживав з матір`ю, на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_5 проживає з батьком.

Вказував на те, що з часу проживання дитини з батьком позивач самостійно утримує дитину. Мати добровільно не приймає участі в утриманні сина. Домовленості щодо участі в утриманні сина в грошовій і (або) натуральній формі з матір`ю, яка проживає окремо від дитини, батьки не досягли. Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 01.07.2021 року (основний вид діяльності 62.01 Комп`ютерне програмування) та сплачує єдиний податок 3-ї групи по ставці 5% з 01.07.2021.

Зазначав, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку сина ОСОБА_5 буде стягнення аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміна батьком ОСОБА_1 21.05.2023 року місця проживання дитини відбулась не внаслідок правомірної поведінки батька дитини, без згоди матері, всупереч вказаному рішенню виконавчого комітету.

Будь-яких доказів того, що таке місце проживання дитини визначено у встановленому законом порядку, а також що місце проживання дитини, яке визначено рішенням виконавчого комітету, у встановленому законом порядку змінено, позивач до позову не надав.

ОСОБА_2 не надавала згоди на проживання сина з батьком, який без згоди матері з травня 2023 року перевіз ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Києва, тобто самоправного відібрав дитину від матері та своїми свідомими діями перешкоджав спілкуванню матері з сином, самостійно без згоди матері визначив місце проживання дитини за місцем його проживання, без дотримання вимог частини 1 статті 161 СК України.

Законних підстав щодо проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Позивач за час проживання дитини з ним очевидно ніс витрати на утримання сина. Але незважаючи на це, суд вважав, що незаконне, неправомірне, проживання дитини в невстановлений законом спосіб разом з батьком, не може бути підставою для стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_4 ..

Наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини не спростовують факт того, що дитина фактично станом на час ухвалення рішення проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні, й відповідно на час розгляду справи відсутні підстави для стягнення аліментів на утриманні дитини з ОСОБА_2 .

У цій справі стягнення аліментів, на утримання дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття буде суперечити передбаченому ст. 183 Сімейного кодексу України порядку стягнення аліментів, керуючись яким, стягнення аліментів відбувається на користь того з батьків, з ким проживає дитина та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки, малолітній ОСОБА_4 станом на час ухвалення рішення проживає з ОСОБА_2 , тому відсутні підстави стягнення аліментів з неї на утримання дитини ОСОБА_1 .

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається не те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції встановив, що «фактично малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21 травня 2023 року по 17 травня 2024 рокупроживав разом з батьком, вказана обставина доведена матеріалами справи та сторонами у справі визнається».

Вказана обставина є підставою для стягнення з матері аліментів, оскільки в цей час малолітній ОСОБА_5 мав право на утримання як від батька, з яким він проживав, так і від матері, яка проживала окремо. Однак мати за весь час проживання ОСОБА_5 з батьком жодним чином участі в утриманні дитини не приймала, незважаючи на неодноразові звернення батька, докази чого наявні в матеріалах справи, чим порушила права ОСОБА_5 на належне утримання. Власне викрадення дитини матір`ю з дитячого садочку не є підставою стверджувати, що дитина наразі на законних підставах проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що «наявне в матеріалах справи рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023 р. про визначення участі у вихованні дитини і встановлення порядку побачень громадянину ОСОБА_1 за його ж заявою свідчить про його погодження з проживанням сина з матір`ю. Відповідно до даного рішення, ОСОБА_1 не заперечував проти проживання сина з ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 ». Однак, по-перше, під час розгляду справи судом не встановлювалась обставина заперечення проти рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023 р., по-друге, такий висновок не відповідає обставинам справи.

Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023 р. про визначення участі у вихованні дитини і встановлення порядку побачень громадянину ОСОБА_1 приймалось у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 без відома батька забрала сина і переїхала проживати за іншою адресою, фактично викравши дитину, і не давала можливості батькові бачитись із сином.

Вказаним рішенням не визначалось місце проживання дитини з одним із батьків, та не встановлювались обставини згоди/незгоди батька на проживання малолітнього сина з ОСОБА_2 , а виходячи із фактичних обставин, згідно з якими мати самовільно забрала дитину та не давала можливості бачитись синові з татом, був встановлений обов`язок для ОСОБА_2 дотримуватись порядку побачень батька із малолітнім сином.

Крім того, ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення аліментів 14 червня 2023 року на тій підставі, що син проживає з ним. На час звернення з позовом до суду рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023 р. вже втратило свою актуальність, оскільки ОСОБА_5 з 21 травня 2023 року проживав з батьком і в суді перебувала справа за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Місце проживання дитини з одним із батьків не було визначене ні органом опіки та піклування, ні судом. Батько має рівне з матір`ю право на те, щоб дитина проживала з ним. Проживати саме з батьком було бажанням ОСОБА_5 , що відображено зокрема, і в Акті оцінки потреб сім`ї/ особи Святошинського районного у місті Києві центру соціальних служб, згідно з яким проводилося обстеження та оцінка спеціалістами центру у період з 26.12.2023 р. по 01.01.2024 р. умов проживання та надавалася в подальшому оцінка потреб сім`ї ОСОБА_1 разом із його сином ОСОБА_5 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Вважає правильними висновки суду в частині відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь апелянта за час проживання спільної дитини разом із батьком, з урахуванням насильницького відібрання дитини батьком, його переховуванням та ненадання можливості матері приймати участь у вихованні та утриманні сина.

Дії апелянта в частині примусової зміни місця проживання спільного сина та вимагання від відповідача сплачувати аліменти за те, що дитина силоміць та без права вибору перебуває з батьком, ОСОБА_2 вважає неправомірними та безпідставними.

Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, безпідставними, такими, що не узгоджуються з вимогами Закону, є надуманими та зводяться виключно із непогодженням апелянта з рішенням суду першої інстанції.

Вказує на те, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, на момент переїзду матері та дитини від батька, (такий переїзд був зумовлений постійним цькуванням, фізичним та психологічним насиллям з боку батька) апелянт взагалі не цікавився сином та не заперечував аби він проживав з нею за зареєстрованим місцем проживання. Протилежного ОСОБА_1 у судовому засіданні не доведено.

Тільки на початку 2023 року апелянт прийняв рішення проводити зустрічі з сином, а тому отримав рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 25/2 від 24.01.2023 року, яким визначено останньому участь у вихованні дитини, та згідно з яким встановлено порядок побачення із малолітнім ОСОБА_4 , а саме: перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 12:00 до 20:00 год, без присутності матері, у будні та святкові дні - за домовленістю між батьками.

У своїй заяві апелянт не просив Службу у справах дітей, щоб місце проживання дитини було визначено з ним, що свідчить про погодження апелянтом з тим, що спільна дитина мала і надалі проживати разом з відповідачкою.

Наведений вище порядок зустрічей батька та сина ОСОБА_2 сумлінно виконувала, а апелянтом не доведено зворотного під час розгляду справи. Апелянт виконував отримане рішення № 25/2, що свідчить про його погодження з ним та відсутність будь-яких заперечень чи оскаржень.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства)); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27 лютого 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2022 року було розірвано (т. 1, а.с. 10).

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а. с.4).

Згідно з довідкою про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку № 451710 від 04 січня 2023 року, виданою Департаментом надання адміністративних послуг, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 : АДРЕСА_3 , дата реєстрації 30 серпня 2018 року (т.1, а.с 67).

Згідно з актом № 90 від 10 жовтня 2022 року, виданого ПП «Порядок в домі», ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації у свого батька ОСОБА_7 , разом з сином ОСОБА_4 , (т.1, а.с. 68).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24 січня 2023 року визначено участь у вихованні дитини і встановлено порядок побачень громадянину ОСОБА_1 із малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 12.00 год. до 20.00 год. в присутності матері. У будні та святкові дні - за домовленістю між батьками (т.1, а.с. 70).

Згідно з талоном повідомленням № 14250 від 22.05.2023 року, 21.05.2023 р. о 20.15 год. до відділення поліції від ОСОБА_2 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21.05.2023 року її колишній чоловік згідно з графіком пішов гуляти з спільною дитиною 2018 р.н., однак по теперішній час дитину не повернув. Приблизно о 19.38 год надіслав повідомлення, що поїхав з дитиною на оздоровлення (т.1, а.с.69).

10 червня 2023 року ОСОБА_8 пройшов часткове медичне обстеження, діагноз здоровий, згідно з довідкою КНП «Яремчанська міська лікарня» №428 (т.1, зв. а.с. 43).

У КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» у дитини ОСОБА_4 18.09.2023 року діагностовано вірусну інфекцію, гострий ринофарингіт (т.1, а.с. 45, 195).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 09 жовтня 2023 року, з метою обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4 , начальником відділу соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та головним спеціалістом відділу, проведено обстеження за адресою: АДРЕСА_4 - умови проживання у квартирі задовільні, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Стосунки, традиції сім`ї доброзичливі. Зі слів ОСОБА_1 , дитина відвідує приватний дошкільний заклад. З 21 травня 2023 року син проживає з батьком (т.1, а.с. 42, т.1, а.с. 192).

ОСОБА_8 відвідує дитячий заклад DINO Святошинського району м. Києва, дитину приводить та забирає тато. Він цікавиться життям дитини в садочку та приймає активну участь у заходах, згідно з довідкою від 06 жовтня 2023 року (т.1, а.с. 43, 193).

З інформації від 09 листопада 2023 року, наданої на адвокатський запит фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , вбачається, що дитячий заклад денного догляду за дітьми «DINO» створений ФОП ОСОБА_9 . Даний заклад дійсно відвідував ОСОБА_4 Дитина відвідувала заклад без видимих зовнішніх ознак захворювання та порушення загального стану здоров`я. ОСОБА_5 можливо охарактеризувати як досить активну та розвинену дитину на свій вік, улюблені іграшки були автомобілі та роботи, досить часто приносив із собою розмальовки та прописи. Заклад ОСОБА_5 відвідував з 04.07.2023 року до 16.10.2023 року. Загальна кількість днів перебування ОСОБА_5 у закладі становить 55 днів. ОСОБА_8 пропускав відвідування закладу, зі слів батька, як за сімейними обставинами, так і по хворобі. Дитина уникала розмов та відповідей на питання, які стосувалися його матері. Остання розмова з батьком дитини була 20.10.2023 року по телефону, в якій він повідомив, що вони відсутні за сімейними обставинами та не знає чи ОСОБА_5 буде відвідувати заклад надалі (т.1, а.с.71)

Відповідно до заяви ОСОБА_2 до начальника Святошинського УП ГУНП у м.Києві вбачається, що вона 18.11.2023 року прибула до Києва за адресою: АДРЕСА_4 з метою зустрітись з сином ОСОБА_4 , двері квартири ніхто не відчинив, сина за даною адресою немає, його місцезнаходження невідоме (т.1, а.с. 72).

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань до Чернівецького РУП ГУНП у Чернівецькій області від 23.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 звернулася із заявою про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 , після визначеного рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023 року побачення з дитиною, не повернув матері сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про місце перебування останнього не повідомляє (т.1, а.с. 75).

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань до Чернівецького РУП ГУНП у Чернівецькій області від 23 жовтня 2023 року вбачається, що надійшла заява про те, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , позбавивши її можливості зустрічей з малолітнім сином, чим завдав ОСОБА_2 психологічних страждань (т.1, а.с. 76).

З матеріалів справи вбачається, що у Першотравневому районному суді м. Чернівці перебуває на розгляді цивільна 727/6408/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Чернівецької міської ради, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, про відібрання дитини (т.1, а.с. 65). Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 березня 2024 року зупинено провадження до прийняття Касаційним цивільним судом Верховного Суду рішення за наслідками розгляду касаційної скарги на постанову Чернівецького апеляційного суду №727/5956/23 від 27 грудня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини із батьком та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року по справі №727/5956/23 зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у необмеженому спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою засобів зв`язку, із урахуванням режиму сну дитини, шляхом надання, батьком дитині доступу до мобільного телефону. Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити побачення та спілкування малолітнього ОСОБА_4 , з матір`ю ОСОБА_2 , шляхом періодичних побачень, в присутності батька, за місцем проживання дитини, кожної суботи з 16.00 години до 19:00 години (т.1, а.с. 79-81).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2023 року по справі №727/5956/23, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії, як особисто так й із залученням третіх осіб, спрямовані на зміну місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичним місцем проживання наразі якого є разом з його батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 до ухвалення рішення у справі 727/5956/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини (т.1, а.с. 113-118, а.с. 171-176). 13.03.2024 року відкрито касаційне провадження по даній справі на постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2023 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року у справі №727/5956/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дитини - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини - задоволено. Визначено місце проживання - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , за місцем її проживання (т.1, зв.а.с. 225 - а.с. 233).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 серпня 2024 року у справі №727/5956/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року залишено без змін.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань до Чернівецького РУП ГУНП у Чернівецькій області від 07.10.2023 року вбачається, що на адресу СВ Чернівецького районного управління поліції надійшла ухвала слідчого судді Першотравневого районного суду м.Чернівці Войтуна О.Б, №725/8057/23 від 05.10.2023 про внесення відомостей до ЄРДР по заяві ОСОБА_2 , щодо невиконання рішення суду №727/5956/23 колишнім чоловіком ОСОБА_1 (т.1, а.с. 77).

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до відомостей про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного податку: самостійно визначена сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини, усього за 2022 рік становить 78 600 грн (т.1, а.с. 88), за 2023 рік 364 412,1 грн (т.1, а.с. 89).

Заявою від 15 грудня 2023 року (т.1, а.с. 121), заявою від 03 січня 2024 року та заявою від 25 січня 2024 року (т.1, а.с. 125) ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 брати участь в утриманні дитини шляхом надсилання коштів «аліментів» та вказав реквізити щодо добровільної сплати аліментів.

Актом оцінки потреб сім`ї/особи (початок 26.12.2023, завершення 01.01.2024) Святошинським районним в місті Києві центром соціальних служб встановлено, що місцем проживання ОСОБА_1 на момент оцінювання - АДРЕСА_4 , однак у п.4, п.п. 6), коментарі: зазначено, що орендована однокімнатна квартира у задовільному стані, договір оренди житла закінчується 01 січня 2024 року (т.1, а.с. 108-111, а.с. 166-169).

Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, надав висновок від 12 грудня 2023 року № 848/28 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , не порушуючи права батька, громадянина ОСОБА_1 на участь у вихованні дитини. У висновку зазначено, що питання про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради 25 жовтня 2023 року, 15 листопада 2023 року та 29 листопада 2023 року. ОСОБА_1 належним чином був запрошений на засідання, проте не був присутній і про причини неявки не повідомляв. 29 листопада 2023 року на засіданні комісії прийнято рішення і надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 із матір`ю ОСОБА_2 , не порушуючи право батька ОСОБА_1 на участь у вихованні дитини (т.1 а.с. 83).

Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, надав висновок від 19 березня 2024 року №107-2045 про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , не порушуючи права батька ОСОБА_1 на участь у вихованні дитини (т.1, а.с. 222-225).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 20 травня 2024 року за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Дитина забезпечена одягом, взуттям, конструкторами, засобами гігієни. Наявна велика кількість розвиваючих ігор, розмальовок, дитячих книг. На час обстеження дитина гралась конструктором «Лего», легко ішла на контакт та демонструвала позитивні емоції щодо проживання з мамою (т.2, а.с. 16).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (див.: постанову Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)).

Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, провадження № 61-3738св22, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, провадження № 61-11986св20, від 12 травня 2023 року у справа № 686/12480/22, провадження № 61-12518св22, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20, провадження № 61-15867св23.

Відповідно до частин першої четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій

Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з довідки про склад осіб від 04 січня 2023 року № 451710 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 30 серпня 2018 року.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24 січня 2023 року визначено участь у вихованні дитини та встановлено порядок побачень позивачу ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 12.00 год. до 20.00 год. без присутності матері. У будні та святкові дні за домовленістю між батьками.

Тому доводи апеляційної про те, що рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24 січня 2023 року про визначення участі у вихованні дитини і встановлення порядку побачень громадянину ОСОБА_1 приймалось у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 без відома батька забрала сина і переїхала проживати за іншою адресою, фактично викравши дитину, і не давала можливості батькові бачитись з сином, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, оскільки малолітній ОСОБА_4 мав зареєстроване місце проживання разом з матір`ю.

Враховуючи, що малолітній син ОСОБА_4 мав зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_3 , а батькові ОСОБА_1 визначено участь у вихованні дитини та встановлено порядок побачень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 21 травня 2023 року батько ОСОБА_1 змінив місце проживання дитини внаслідок його неправомірної поведінки, без згоди матері, всупереч вказаному рішенню виконавчого комітету, яким визначено його участь та встановлено порядок побачень.

Судом встановлено, що фактично малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21 травня 2023 року по 17 травня 2024 року проживав разом з батьком, вказана обставина доведена матеріалами справи та сторонами у справі визнається.

З 17 травня 2024 року до дня ухвалення рішення по суті спору малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.

Отже, враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини не спростовують факт того, що дитина фактично станом на час ухвалення рішення проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні, й відповідно на час розгляду справи відсутні підстави для стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_2 , оскільки стягнення аліментів з відповідачки, з якою на момент ухвалення рішення суду проживає дитини, не забезпечують інтереси дитини та буде суперечити правовій природі аліментів і їх цільового характеру.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вирішив цей спір на підставі належним чином досліджених доказів і встановлених обставин справи та, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним з батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи-платника аліментів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Законом не передбачено право на стягнення аліментів тим з батьків, з яким не проживає дитина (див. постанова Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №158/1638/18).

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Доводи заявника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду першої інстанції суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 12 травня 2023 року (справа № 686/12480/22, провадження № 61- 12518св22), від 28 червня 2023 року у справі № 760/4661/20, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження №61-3738св22), від 28 червня 2023 року (справа № 186/126/21, провадження № 61-1949св23), є безпідставними, оскільки у вказаних висновках зазначено, що аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Отже, висновки суду першої інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, наведених заявником у апеляційній скарзі.

Доводи апелянта по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом при розгляді зазначеної справи з урахуванням висновків Верховного Суду у спірних правовідносинах.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення, яке переглядається, ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до невірного тлумачення позивачем норм закону та переоцінки доказів у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

На підставі викладеного, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н. К. Височанська

І.Б. Перепелюк