ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» серпня 2024 року

м. Харків

справа № 623/414/22

провадження № 22ц/818/2247/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представник позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач - Приватне підприємство «Золота Нива 1», представниця відповідача Кабанова А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Золота Нива 1» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року в складі судді Цвірюка Д.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного підприємства «Золота Нива 1» про розірвання договору оренди та стягнення штрафних санкцій.

Позовна заява мотивована тим, що 10 грудня 2007 року між нею та Приватним підприємством «Золота Нива 1» укладено договір оренди належної їй земельної ділянки, за умовами якого вона передала, а Приватне підприємство «Золота Нива 1» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) площею 5,7800 га, кадастровий номер :03:000:0664, розташованої на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області строком на 10 років з орендною платою у розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки. Договір було зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі Харківської регіональної філії державного земельного кадастру 28 травня 2010 року за №86. До цього договору укладено додаткову угоду від 09 листопада 2011 року, якою підвищено розмір орендної плати до 3% від грошової оцінки земельної ділянки та продовжено дію договору на 7 років з моменту закінчення його строку дії. 05 лютого 2016 року державним реєстратором зареєстровано за Приватним підприємством «Золота Нива 1» право оренди земельної ділянки строком дії 17 років.

Також 10 грудня 2007 року між нею та Приватним підприємством «Золота Нива 1» укладено договір оренди належної їй земельної ділянки, за умовами якого вона передала, а Приватне підприємство «Золота Нива 1» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) площею 0,2169 га, кадастровий номер :01:000:0444, яка розташована на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області строком на 10 років з орендною платою у розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки. Договір зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі Харківської регіональної філії державного земельного кадастру 28 травня 2010 року за №87. До договору укладено додаткову угоду від 05 жовтня 2014 року, якою підвищено розмір орендної плати до 3% від грошової оцінки земельної ділянки та продовжено дію договору на 7 років з моменту закінчення його строку дії. 26 лютого 2018 року державним реєстратором було зареєстровано за Приватним підприємством «Золота Нива 1» право оренди земельної ділянки строком дії 17 років.

Зазначила, що з 2018 року відповідач, порушуючи умови договору оренди, не розраховувався з орендодавцем за користування земельними ділянками, отже систематично порушував умови договору, що відповідно до умов договору є підставою для його розірвання.

30 грудня 2021 року відповідач здійснив розрахунок по заборгованості з орендної плати, перерахувавши в цілому 18 803,20 грн, що складає по 4700,80 грн за кожен рік (2018, 2019, 2020, 2021).

Вважає, що має право на отримання від відповідача 3% річних за період з 2018 року по 30 грудня 2021 року у розмірі 869,31 грн та інфляційні втрати за період з 2019 року по 31 грудня 2020 року - 423,07 грн. Також у відповідності до умов укладеного договору розмір неустойки (пені) складає 514,65 грн (за 2018, 2019, 2020 роки без урахування орендної плати за 2021 рік). Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1807,30 грн.

Просила розірвати договір оренди, укладений ОСОБА_1 з Приватним підприємством «Золота Нива 1» на належну їй земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0664, площею 5,7800 га, розташованої на території Чистоводівської сільської ради, зареєстрований в Ізюмському міськрайонному відділі реєстрації Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітетові по земельних ресурсах», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 травня 2010 року за №86 та зареєстрований 05 лютого 2016 року державним реєстратором Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, рішення про державну реєстрацію №28170785; стягнути з Приватного підприємства «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_1 суму боргу, яка виникла у зв`язку з систематичним порушенням умов договору оренди у загальному розмірі 1807,30 грн, яка складається з суми 3% річних у розмірі 869,31 грн, інфляційних збитків - 423,07 грн та неустойки за умовами договору - 514,65 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, розірвано договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :03:000:0664, площею 5,7800 га, укладений 10 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1»; стягнуто з Приватного підприємства «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 434,65грн, інфляційні збитки - 423,07 грн, неустойку - 454,02 грн, а всього стягнуто 1311,74 грн; в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення; стягнуто з Приватного підприємства «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1712,68 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2024 року стягнуто з Приватного підприємства «Золота Нива 1» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Приватне підприємство «Золота Нива 1» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, а в іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Так, в рішенні у справі №623/3322/17 судом встановлено, зокрема, що за висновком судово-почеркознавчої експертизи №10/8/125СЕ-20 від28 січня 2021 року Харківського науково - дослідного експертно криміналістичного центру підписи від імені ОСОБА_1 в графах: «Орендодавець» в договорі оренди землі від 10 грудня 2007 року, в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 10 грудня 2007 року, в акті приймання-передачі земельної ділянки від 10 грудня 2007 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Тобто, у даній справі ОСОБА_1 просила розірвати договір оренди землі, який не підписувала, отже, не укладала, та стягнути з відповідача за цим договором пеню, 3% річних та інфляційні збитки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що підприємство було зобов`язано за цим договором виконувати свої зобов`язання по сплаті їй орендної плати за 2018-2021 роки не пізніше 01 грудня кожного відповідного року, але систематично не виконувало ці зобов`язання. Зазначив, що при вирішенні даної справи суд повинен був встановити ту обставину, яка не підлягає доказуванню, оскільки вже встановлена рішенням суду по справі № 623/3322/17, що договір оренди землі (на земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0664) не був підписаний позивачкою, та, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, відмовити в задоволенні позовних вимог про розірвання цього договору оренди землі, стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних збитків за цим договором з підстав обрання позивачкою неефективного способу захисту прав, оскільки ефективним способом захисту права є усунення перешкод у користуванні майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки (негаторний позов). Посилався на те, що жодним пунктом спірних договорів не передбачено обов`язку орендаря сплачувати орендну плату саме на рахунок орендодавця. Крім того, у відповідача відсутній обов`язок щодо внесення орендної плати на депозит нотаріуса. В свою чергу позивачкою не надано доказів на підтвердження її доводів про те, що вона зверталася до адміністрації підприємства за отриманням орендної плати за 2018-2021 роки. Позивачка не вчиняла жодних дій для отримання орендної плати за договорами за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки (напевно умисно, з метою створення штучних підстав для подальшого розірвання цього договору). Зазначив, що оголошення підприємства в газетах свідчать про намагання відповідача викликати усіх орендодавців, які не з`явилися до відповідача, для виплати їм орендної плати за договорами оренди землі. Вказав, що 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримала у відділенні банку грошовий переказ від підприємства на загальну суму 18 803,20 грн за 2018-2021 роки, а систематичне невнесення орендної плати не може бути підставою для розірвання договору, якщо на момент звернення з позовом про розірвання договору орендар отримав плату за оренду земельної ділянки. Посилався на те, що позивачкою невірно обчислено розмір орендної плати за 2018, 2019, 2020 та 2021 роки. Розмір орендної плати, що підлягав сплаті ОСОБА_1 за двома договорами оренди землі (далі Договір 1 та Договір-2), становив:- за 2018 рік: 4 699,52 грн, у тому числі 4 529,38 грн за Договором-1 та 170,14 грн за Договором-2;- за 2019 рік: 4 699,52 грн, у тому числі 4 529,38 грн за Договором-1 та 170,14 грн за Договором-2;- за 2020 рік: 4 699,52 грн, у тому числі 4 529,38 грн за Договором-1 та 170,14 грн за Договором-2;- за 2021 рік: 4 699,52 грн, у тому числі 4 529,38 грн за Договором-1 та 170,14 грн за Договором-2. Оскільки орендна плата за 2018-2021 роки не була виплачена позивачці своєчасно з її вини, тому що вона не звернулася до підприємства за її отриманням у встановлені договорами строки, то позивачкою безпідставно нараховано відповідачу неустойку(пеню), 3% річних та інфляційні збитки за прострочення виплати такої орендної плати. Крім того, судом не було дано оцінку доводам відповідача про те, що здійснені позивачкою розрахунки неустойки (пені), 3% річних та інфляційних збитків є необґрунтованими та помилковими, оскільки: пеню, 3% річних та інфляційні збитки обчислено, виходячи з невірних сум боргу по орендній платі за 2018-2021 роки; в період нарахування інфляційних збитків включено місяць отримання позивачем орендної плати (грудень 2021 року);не вказано конкретний період нарахування пені; пеню нараховано «станом на грудень 2021 року» за 365 днів, тобто за період, що виходить за межі одного року до дня подання позивачем позову (позов подано11 лютого 2022 року).

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

23 серпня 2024 року через «Електронний суд» до суду апеляційної інстанції від Приватного підприємства «Золота Нива 1» надійшли додаткові пояснення, в яких він вважав, що оскільки ОСОБА_1 не підписувала спірний договір оренди з Приватним підприємством «Золота Нива 1», він вважається неукладеним. Оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано Приватним підприємством «Золота Нива 1» вже після закінчення строку на подання доказів, він просив розглянути справу, враховуючи цей доказ.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 27 серпня 2024 року до суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. 27 серпня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці Приватного підприємства «Золота Нива 1» надійшло клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні з огляду на те, що на розгляді в суді першої інстанції знаходиться заява про роз`яснення рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року, яке безпосередньо пов`язано з оспорюваним рішенням. Зазначене клопотання залишено без задоволення, оскільки по перше, вказане судове рішення є чинним, по друге, докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Приватного підприємства «Золота Нива 1» необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що мало місце несплати відповідачем орендної плати у визначений договором строк, що свідчить про систематичну несплату орендної плати відповідачем, тобто систематичне порушення умов договору оренди земельної ділянки, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, а також стягненню пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат у визначеному судом розмірі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10 грудня 2007 року між ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серія Р1 №690773, та Приватним підприємством «Золота Нива 1» укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а Приватне підприємство «Золота Нива 1» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) площею 5,7800 га, кадастровий номер :03:000:0664, яка розташована на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, контур № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , строком на 10 років, з орендною платою у розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки.

За пунктами 9-11 цього договору в розмірі згаданої вище суми орендодавець отримує орендну плату в грошовому виразі, у вигляді натуральної плати та надання послуг або шляхом комбінування виплат. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації. Орендна плата вноситься у такі строки: не пізніше 01 грудня поточного року.

Пунктом 14 цього договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як вбачається з пунктів 38-39 цього договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі допускається за взаємною згодою сторін в письмовій формі, але не пізніше 10 січня поточного року.

Цей договір зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі Харківської регіональної філії державного земельного кадастру 28 травня 2010 року за № 86 (а.с.9-11,43-44).

До цього договору між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1» укладено додаткову угоду від 09 листопада 2011 року, якою підвищено розмір орендної плати до 3% від грошової оцінки земельної ділянки та продовжено дію договору на 7 років з моменту закінчення його строку дії (а.с.12,47).

05 лютого 2016 року державним реєстратором Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області Мітіною В.В. за Приватним підприємством «Золота Нива 1» зареєстровано право оренди даної земельної ділянки строком дії 17 років, підставою виникнення якого є цей договір оренди землі від 10 грудня 2007 року та зміни до права оренди, підставою виникнення яких є дана додаткова угода від 09 листопада 2011 року (а.с.14,48-49).

Також 10 грудня 2007 року між ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серія ІІ-ХР №044577, та Приватним підприємством «Золота Нива 1» укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а Приватне підприємство «Золота Нива 1» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) площею 0,2169 га, кадастровий номер :01:000:0444, яка розташована на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, контур № НОМЕР_3 , ділянка № НОМЕР_2 , строком на 10 років, з орендною платою у розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки.

За пунктами 9-11 цього договору в розмірі згаданої вище суми орендодавець отримує орендну плату в грошовому виразі, у вигляді натуральної плати та надання послуг або шляхом комбінування виплат. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації. Орендна плата вноситься у такі строки: не пізніше 01 грудня поточного року.

Як вбачається з пункту 14 цього договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Із пунктів 38-39 цього договору вбачається, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі допускається за взаємною згодою сторін в письмовій формі, але не пізніше 10 січня поточного року.

Цей договір зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі Харківської регіональної філії державного земельного кадастру 28 травня 2010 року за № 87 (а.с.13-15,50-51).

До цього договору між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1» укладено додаткову угоду від 05 жовтня 2014 року, якою підвищено розмір орендної плати до 3% від грошової оцінки земельної ділянки та продовжено дію договору на 7 років з моменту закінчення його строку дії (а.с.16,54).

21 лютого 2018 року державним реєстратором Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області Романенком М.М. за Приватним підприємством «Золота Нива 1» зареєстровано право оренди даної земельної ділянки строком дії 17 років, підставою виникнення якого є цей договір оренди землі від 10 грудня 2007 року та зміни до права оренди, підставою виникнення яких є дана додаткова угода від 05 жовтня 2014 року (а.с.55).

Матеріали справи містять копії оголошень в газетах, поданих Приватним підприємством «Золота Нива 1» щодо запрошення орендодавців, які не отримували орендну плату за 2018 рік та 2020 рік, з`явитися до підприємства для її отримання (а.с.56-59).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2016 року по 3 квартал 2021 року не отримувала орендну плату від Приватного підприємства «Золота Нива 1» (а.с.22).

Як вбачається з копій заяв на видачу готівки від 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримала 4 700,80 грн, 4 700,80 грн, 4 700,80 грн та 4 700,80 грн (а.с.18-21).

Також ОСОБА_1 та Приватне підприємство «Золота Нива 1» стверджують, що вказані грошові кошти є орендною платою за період з 2018 року по 2021 рік.

При цьому, Приватне підприємство «Золота Нива 1» зазначає, що ці суми нараховані за двома договорами оренди землі, за земельні ділянки площею 5,7800 га, кадастровий номер :03:000:0664 та площею 0,2169 га, кадастровий номер :01:000:0444.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01 грудня 2021 року у справі № 623/3322/17 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Золота Нива-1», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння встановлено, зокрема те, що згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10/8/125СЕ-20 від 28 січня 2021 року Харківського науково - дослідного експертно криміналістичного центру, підписи від імені ОСОБА_1 в графах: «Орендодавець» в договорі оренди землі від 10 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1» на земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0664, площею 5,7800 га, ділянка № НОМЕР_2 , контур № НОМЕР_1 , розташовану на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, який зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі Харківської регіональної філії державного земельного кадастру 28 травня 2010 року за №86, в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 10 грудня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1» на земельну ділянку площею 5,7800 га, ділянка № НОМЕР_2 , контур № НОМЕР_1 , розташовану на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, в акті приймання-передачі земельної ділянки від 10 грудня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1» на земельну ділянку площею 5,7800 га, ділянка № НОМЕР_2 , контур № НОМЕР_1 , розташовану на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (особами).

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що строк дії спірних договорів оренди землі на час подачі позивачами позову (27 грудня 2017 року) не сплив, а тому, позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні належною позивачам земельними ділянками шляхом витребування з чужого незаконного володіння є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.60-64). Судове рішення є чинним. Учасники справи його не оскаржували.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог установлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають зі встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України, така функціональність суду має імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»).

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до вимог статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість у подальшому, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такий висновок зазначений у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) та постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року № 527/603/17, від 04 листопада 2022 року у справі № 131/891/19-ц (провадження № 61-10510св21), від 21 червня 2024 року у справі № 158/1877/23 (провадження № 61-5616св24), від 10 квітня 2024 року у справі № 322/232/21 (провадження № 61-4898св23), від 29 листопада 2023 року у справі № 132/2265/21 (провадження № 61-11402св22), від 01 лютого 2023 року у справі № 485/1697/20 (провадження № 61-13925св21).

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 499/895/19.

За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи свідчать про те, що за умовами договору оренди землі від 10 грудня 2007 року ОСОБА_1 передала, а Приватне підприємство «Золота Нива 1» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля) площею 5,7800 га кадастровий номер :03:000:0664, яка розташована на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, контур № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , строком на 10 років, з орендною платою у розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з пунктами 9-11 цього договору в розмірі вищезгаданої суми орендодавець отримує орендну плату в грошовому виразі, у вигляді натуральної плати та надання послуг або шляхом комбінування виплат. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації. Орендна плата вноситься у такі строки: не пізніше 01 грудня поточного року.

Також матеріали справи свідчать про те, що за період з 2018 року по 2021 року ОСОБА_1 не отримувала від Приватного підприємства «Золота Нива 1» орендної плати у відповідності до умов вказаного договору, що також не заперечується і самим Приватним підприємством «Золота Нива 1». Лише 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримала орендну плату за спірним договором в загальній сумі 18 803,20 грн (чотири платежі по 4 700,80 грн).

Таким чином протягом тривалого часу у період з 2018 року по 2021 рік орендарем Приватним підприємством «Золота Нива 1» систематично порушувались умови договорів оренди щодо сплати орендної плати ОСОБА_1 за вказаним договором не пізніше 01 грудня поточного року.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 отримала орендну плату лише 30 грудня 2021 року за договором оренди від 10 грудня 2007 року за період з 2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позивачкою тих обставин, що вона значною мірою була позбавлена того, на що розраховувала під час укладання договору.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Приватне підприємство «Золота Нива 1» не сплачувало орендну плату за користування спірною земельною ділянкою у період з 2018 року по 2021 рік, а отже, допустило систематичну несплату орендної плати, що є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання спірного договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2007 року.

Колегія суддів також ураховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 383/708/16-ц, про те, що систематична несплата орендної плати за землю є підставою для розірвання договору оренди, незважаючи на погашення простроченої заборгованості. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки судами встановлений факт її систематичної несплати протягом періоду дії договору оренди землі.

Доводи відповідача про відсутність систематичної несплати орендної плати, оскільки позивачка не зверталась за отриманням орендної плати, є безпідставними, оскільки договір не передбачає обов`язку орендодавця кожного разу звертатися за отриманням орендної плати. Крім того, між сторонами була досягнута домовленість щодо розміру орендної плати, яка мала виплачуватися зокрема грошима і при цьому з врахуванням індексу інфляції.

З огляду на вказане матеріали справи не містять даних про вчинення дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати у строки, передбачені пунктом 11 договору оренди.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а орендодавець не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору.

Доводи відповідача щодо недобросовісної поведінки орендодавця, яка спрямована на штучне створення умов для розірвання договору оренди з підстав систематичної несплати орендної плати, не заслуговують на увагу та є безпідставними, оскільки вказане не звільняє відповідача від обов`язку виконувати умови договору оренди землі в частині сплати погодженого розміру орендної плати.

Також судова колегія вважає необґрунтованими доводи Приватного підприємства «Золота Нива 1» про те, що в рішенні у справі №623/3322/17 судом встановлено, зокрема, що згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №10/8/125СЕ-20 від 28 січня 2021 року Харківського науково - дослідного експертно-криміналістичного центру підписи від імені ОСОБА_1 в графах: «Орендодавець» в договорі оренди землі від 10 грудня 2007 року, в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 10 грудня 2007 року, в акті приймання-передачі земельної ділянки від 10 грудня 2007 року, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Тобто, у даній справі ОСОБА_1 просить розірвати договір оренди землі, який не підписувала, отже, не укладала, та стягнути з відповідача за цим договором пеню, 3% річних та інфляційні збитки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що підприємство було зобов`язано за цим договором виконувати свої зобов`язання по сплаті їй орендної плати за 2018-2021 роки не пізніше 01 грудня кожного відповідного року, але систематично не виконувало ці зобов`язання. Зазначив, що при вирішенні даної справи суд повинен був встановити ту обставину, яка не підлягає доказуванню, оскільки вже встановлена рішенням суду по справі № 623/3322/17, що договір оренди землі (на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0664) не був підписаний позивачкою, та, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, відмовити в задоволенні позовних вимог про розірвання цього договору оренди землі, стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних збитків за цим договором з підстав обрання позивачкою неефективного способу захисту прав, оскільки ефективним способом захисту права є усунення перешкод у користуванні майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки (негаторний позов), виходячи з наступного.

Так дійсно, у справі № 623/3322/17 судовим рішенням встановлено, що згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10/8/125СЕ-20 від 28 січня 2021 року Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру, підписи від імені ОСОБА_1 в графах: «Орендодавець» в договорі оренди землі від 10 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1» на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0664 площею 5,7800 га, ділянка № НОМЕР_2 , контур № НОМЕР_1 , розташовану на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, який зареєстровано в Ізюмському міськрайонному відділі Харківської регіональної філії державного земельного кадастру 28 травня 2010 року за № 86, в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 10 грудня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1» на земельну ділянку площею 5,7800 га, ділянка № НОМЕР_2 , контур № НОМЕР_1 , розташовану на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського районі Харківської області, в акті приймання-передачі земельної ділянки від 10 грудня 2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Золота Нива 1» на земельну ділянку площею 5,7800 га, ділянка № НОМЕР_2 , контур № НОМЕР_1 , розташовану на території Чистоводівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (особами).

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).

У разі якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких земельних ділянок.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Проте, у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) виснувала про те, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону. За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).

В даному випадку у спірному договорі сторони погодили усі істотні його умови, зокрема і строки сплати орендної плати та протягом тривалого періоду сторони виконували досягнуті між ними домовленості, зафіксовані в договорі від 10 грудня 2007 року, зокрема позивачка передала відповідачу земельну ділянку, а підприємство тривалий час користувалося земельною ділянкою, сплачуючи до 2018 року орендну плату, що не заперечувала ОСОБА_1 . Таким чином, договір виконувався сторонами, що виключає можливість кваліфікувати такий правочин як неукладений чи такий, що не набув чинності.

ОСОБА_1 , як власниця земельної ділянки, 10 грудня 2007 року підписала договір оренди землі, передала земельну ділянку орендарю, до 2018 року отримувала орендну плату, а орендар прийняв земельну ділянку, обробляв її та до 2018 року своєчасно сплачував орендну плату. Сторони протягом тривалого часу не висловлювали заперечень щодо користування орендарем земельною ділянкою, що підтверджує фактичне визнання та виконання сторонами договору оренди. Рішення, на яке посилається відповідач, є чинним, ніким не оскаржувалось. Відповідач був з ним згодний.

Щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, трьох відсотків річних та неустойки, колегія суддів виходить з наступного.

В суді першої інстанції Приватне підприємство «Золота Нива 1» заявив клопотання про застосування строку позовної давності до вказаних вимог.

Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на наведені вище норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17 (провадження № 61-30148св18), зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.

Положення статті 625 ЦК України передбачає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), та у справі № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18).

Крім того, за правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, стягнення відсотків річних та інфляційних витрат, передбачених статтею 625 ЦК України, можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

За умовами пункту 14 договору оренди землі від 10 грудня 2007 року у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Статтею 256 ЦК України закріплено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з вимогами частини 3 статті 267 ЦК України та частини 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Оскільки Приватне підприємство «Золота Нива 1» взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим наявні підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України, а саме стягнення з нього на користь позивачки трьох процентів річних в розмірі 434,65 грн, сума інфляційних втрат - 423,07 грн та пені, передбаченої умовами договору в розмірі 454,02 грн, які розраховані судом в межах позовних вимог та із застосуванням строку позовної давності, заявленої відповідачем.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається Приватне підприємство «Золота Нива 1» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Золота Нива 1» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н. П. Пилипчук

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 28 серпня 2024 року.