Провадження № 22-ц/812/1242/24 Головуючий суду першої інстанції Паньков Д.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року м. Миколаїв Справа № 484/2396/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А. , в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2024 Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 19 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 19102023, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) позивачу за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належне тому право вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року до Договору факторингу № 19102023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 50 723.90 грн, з яких: 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 40 723.90 грн - сума заборгованості за процентами.

Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо ТОВ «Лінеура Україна» станом на день відступлення прав вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором № 2957575 в розмірі 50 723.90 грн, яка складається з: 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 40 723.90 грн сума заборгованості за процентами.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № 2957575 від 18 лютого 2022 року в розмірі 50 723.90 грн, з яких: 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 40 723.90 грн - сума заборгованості за процентами, та судовий збір в розмірі 3 028 грн, а всього 53 751 грн 90 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки з матеріалів справи вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, та не надав доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник - ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що матеріали справи не містять факту перерахунку позичальнику кредитних коштів на суму: 10 000 грн, які були сплачені за договором факторингу на користь нового кредитора, позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Крім того, умови отримання кредиту та інших послуг первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна», а тим більше від останнього кредитора «ТОВ «ФК «ЄАПБ», скаржником не підписувались, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання заяв.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умов розробляє підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЄАПБ»).

Умови договору приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріали цивільної справи не містять жодних фінансових документів з приводу відступлення (продажу) на умовах визначених договором факторингу, укладеного 19 жовтня 2023 року.

Відповідачем умови отримання кредиту та інших послуг від ТОВ «Лінеура Україна» не підписувались, його підпис відсутній у зазначених Умовах. Відсутні належні докази ознайомлення відповідача з даними Умовами, а тому позивачем не підтверджено, що відповідачу достеменно було відомо про такі Умови під час підписання заяви.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ТОВ «Лінеура Україна» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими ТОВ «Лінеура Україна».

Від ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права та справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України (в редакції на час надходження апеляційної скарги) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 18 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту Товариства з доменним ім`ям (www.credit7.ua), який є частиною інформаційно-телекомунікаційних систем товариства, був укладений електронний Договір № 2957575 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що відповідачу наданий кредит у розмірі 10 000 грн. Строком на 360 днів зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день , яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 цього Договору.

Строк кредиту, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені Договором продовженню не підлягають.

Сторони також передбачили у договору, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної катки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом Товариству з моменту отримання кредиту (пункт 2.1 Договору).

Зазначений договір, також паспорт споживчого кредиту був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем): С179.

19 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 19102023 про передачу за плату права вимоги до відповідача, який вказаний у Реєстрі боржників.

За приписами пункту 1.2. цього Договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстр боржників стосовно їх заборгованості згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідних прав вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Акт прийому-передачі реєстру боржників за цим договором та витяг з реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року долучено позивачем до позовної заяви.

Відповідно до Реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року до Договору факторингу № 19102023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 50 723.90 грн, з яких: 10 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 40 723.90 грн - сума заборгованості за процентами.

Отже у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням договору позики на умовах фінансового кредиту, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію».

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі:

у паперовому вигляді;

у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже з огляду на положення вище вказаного законодавства та пункту 1.1. Договору кредитні кошти надавалась ОСОБА_1 виключно за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» за умови ідентифікації та верифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».

З огляду на викладене, можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей Договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

У справі, що переглядається, для отримання кредитних коштів відповідач самостійно здійснює реєстрацію на сайті ТОВ «Лінеура Україна», за наслідком чого отримує облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подає електрону заявку на отримання кредиту.

Отже, 18 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладений правочин - договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2957575, який був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті www.credit7.ua і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Відповідач взагалі не сплачував суму заборгованості, що передбачена умовами договору та графіком платежів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач довів факт укладання кредитного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 та не виконання останнім умов договору щодо повернення суми грошових коштів та процентів за їх використання.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення позивальника про зміну кредитора у зобов`язання з ТОВ «Лінеура Україна» на ТОВ «ФК «ЄАПБ» не заслуговують на уваги з огляду на таке.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» матеріали справи не містять, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо належності позивача у справі та стягнення боргу на його користь.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять документів на підтвердження здійснення ТОВ «ФК «ЄАПБ» оплати за укладеним договором факторингу № 19102023 від 19 жовтня 2023 року, оскільки ці обставини не мають значення з огляду на те, що відповідно до пункту 1.2. цього договору перехід від клієнта (ТОВ «Лінеура Україна) до фактора (ТОВ «ФК «ЄАПБ») прав вимоги заборгованості відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Матеріали справи містять зазначений Акт прийому-передачі реєстру боржників від 19 жовтня 2023 року підписаний сторонами зазначеного договору, а тому у даному випадку оплата за цим договором не пов`язана з набуттям права вимоги новим кредитом заборгованості у боржника.

Щодо аргументів апеляційної скарги про не підписання договору, то такі аргументи є неприйнятними з огляду на те, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 18 лютого 2022 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем не був би укладений.

Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановахвід 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19; від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Доводи заявника про те, що ТОВ «Лінеура Україна» не перераховувала кошти на банківську картку відповідача, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують обов`язку позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України, зокрема, відповідач не заперечував та не підтверджував відповідними засобами доказування, що платіжний засіб позичальника № НОМЕР_1 , на яку були перераховані кредитні кошти, йому не належить. Крім цього не надано доказів, що стороння особа могла скористатись особистими даними паспорта відповідача, доступу до логіна та паролю особистого кабінету.

Необхідно також зауважити, що презумпція правомірності правочину, яка закріплена у статті 204 ЦК України, може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний відповідно до закону судом недійсним.

В цій справі договір про надання споживчого кредиту не був визнаний в судовому порядку недійсним, а також відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом з такою вимогою ні щодо недійсності цього договору в цілому, ні щодо недійсності окремих його пунктів, а отже в даному випадку діє презумпція правомірності правочину.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки боржник, отримавши від ТОВ «Лінеура Україна» кошти у кредит, свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплати процентів за його користування не виконав, а тому судом правильно застосовано при вирішенні вказаного спору вказані вище норми ЦК України. Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом у суді апеляційної інстанції, покладаються на заявника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 20 серпня 2024 року.