Справа № 462/2396/24 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1645/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2024 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

в березні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 436287-КС-001 про надання кредиту від 13 листопада 2021 року, що становить 51 289,15 грн та судовий збір.

Позов мотивовано тим, що 13 листопада 2021 року між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 436287-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». ТзОВ «Бізнес позика» 13 листопада 2021 року направило відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 436287-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. 13 листопада 2021 року ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту). ТзОВ «Бізнес позика» направило ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-7050, на номер телефону НОМЕР_1 , котрий боржником було введено/відправлено. ТзОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 . До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 436287-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 11 березня 2024 року утворилась заборгованість за Договором № 436287-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 51 289,15 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 33 800,37 грн; суми прострочених платежів по процентах - 17 488,78 грн. З врахуванням вищенаведеного просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2024 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість у розмірі 51 289,15 грн (п`ятдесят одна тисяча двісті вісімдесят дев`ять гривень п`ятнадцять копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в травні 2024 року апеляційну скаргу, в якій міститься прохання скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2024 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, відтак, таке підлягає скасуванню.

Зазначає, що договір № 436287-КС-001, відповідно до умов якого нараховано заборгованість, не містить положень, які визначають порядок та момент надання позики. Позивач не надав суду доказів перевірки ідентифікації електронного підпису іншим чином, аніж твердження самого позивача, тому суд протиправно визнав ці докази належними.

Крім того, позивач не надав жодних доказів використання електронного цифрового підпису при підписанні кредитного договору, тому цей договір не є належним та допустимим доказом по справі. Позивачем також не надано доказу на підтвердження факту надсилання СМС- повідомлення з одноразовим ідентифікатором.

Звертає увагу й на те, що позивачем не надано документів, які б свідчили про факт укладання з відповідачем договору позики та, відповідно, отримання коштів за таким договором, що виключає підстави для стягнення з нього зазначених в позовній заяві коштів в якості заборгованості. Жодного оригіналу кредитного договору та додатків до нього позивачем не було надано, а надані копії не містять а ні електронних, а ні звичайних підписів сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судами двох інстанцій встановлено такі обставини:

13 листопада 2021 року між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено договір №436287-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (а.с. 13-14).

Договір № 436287-КС-001 про надання кредиту від 13 листопада 2021 року підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-7050.

Відповідно до пункту 1 договору кредиту, ТзОВ «Бізнес позика» надає ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес позика» та договором про надання кредиту. Строк кредиту 16 тижнів. Процентна ставка: в день 0,87696455, фіксована. Комісія за надання кредиту: 7 500 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 50 000 грн. Термін дії договору: до 05 березня 2022 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 92 400 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 4 805,75 процентів.

Пунктом 2 кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

Пунктом 3 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

ТзОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 вказаних коштів, що підтверджується довідками та випискою АТ КБ "Приватбанк" за договором №б/н за період 13.11.2021 - 05.03.2022 (а.с. 33, 33-зворот, 61-64).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, з боку відповідача має місце порушення укладеного кредитного договору № 436287-КС-001 від 13 листопада 2021 року про надання кредиту, у зв`язку з чим станом на 11 березня 2024 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором, яка становить 51 289,15 грн, в тому числі: кредит - 33 800,37 грн, відсотки - 17 488,78 грн. Також з надано розрахунку вбачається, що відповідачем було сплачено 46 095,14 грн, в тому числі: кредит - 16 199,63 грн, відсотки - 22 395,51 грн, комісія - 7 500 грн (а.с. 21-27).

Відповідач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували вищевказаний розрахунок суми боргу, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору.

Приписами частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у статті 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 639 ЦК України регламентує, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до часини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, те, що розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього в матеріалах справи відсутні, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак і про задоволення таких.

Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 квітня 2024 року, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич