Справа № 522/5955/24-Е
Провадження № 2/522/4423/24
УХВАЛА

про закриття провадження

15 липня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Сировій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Одесі заяву представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Горобець Олени Вікторівни від 08 травня 2024 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», за участю третьої особи Служби безпеки України про розблокування (зняття арешту) з банківських рахунків та відновлення проведення банківських операцій по ним,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», за участю третьої особи Служби безпеки України про розблокування (зняття арешту) з банківських рахунків та відновлення проведення банківських операцій по ним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 17 квітня 2024 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 22 квітня 2024 року провадження у справі відкрите в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08 травня 2024 року до суду надійшла заява від представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Горобець Олени Вікторівни про закриття провадження у вищезазначеній справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. В обґрунтування заяви представником зазначено, що банк поновив видаткові операції по рахункам ОСОБА_1 , які відкриті АТ «Укрсиббанк».

В вищезазначеній заяві представником вказано, що 04 червня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до АТ «Укрсиббанк» з метою відкриття банківських рахунків та надав у відділення банку пакет документів, необхідних для проведення ідентифікації та верифікації фізичної особи, зокрема паспорт громадянина Республіки Білорусь. Відповідно до п. 15 Постанови НБУ №18 в редакції від 04.03.2022 року НБУ зобов`язав зупинити здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів РФ та Республіки Білорусь. Враховуючи, що станом на дату набрання чинності Постанови Правління НБУ №18 від 24.02.2022 року позивач був резидентом Республіки Білорусь, що підтверджується поданими ним в банк документами, йому був присвоєний високий рівень ризику та припинені видаткові операції по рахунках, що відповідає вимогам закону. Наприкінці червня 2023 року позивач з`явився у відділення банку №260 (м.Одеса) та повідомив про те, що отримав посвідку на постійне проживання у Литві, але не надав необхідного пакету документів, які б дозволяли банку здійснити повторну ідентифікацію/верифікацію цього клієнта. 23 жовтня 2023 року позивач повторно звернувся до відділення банку та надав посвідку на тимчасове поживання в Україні строком до 24.05.2024 року, документ, що підтверджує надання йому статусу біженця у Литві, посвідкуна постійіне проживання у Литві, Анкету-опитувальник, в якому зазначив, що він є резидентом Литовської Республіки. У травні 2024 року АТ «Укрсиббанк» знайшов технічну можливість здійснення повторної ідентифікації/верифікації позивача з актуалізацією підтверджуючих документів дистанційно, внаслідок чого зміна країни резидентності позивача була підтверджена банком та видаткові операції по його рахунках були поновлені, що підтверджується виписками по рахункам позивача. Тому, вищезазначене дає підстави АТ «Укрсиббанк» просить суд закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

23 травня 2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій заявник просить стягнути з АТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 23220,00 грн.

29 травня 2024 року на адресу суду від представника банка надійшло клопотання про зменшення судових витрат у зв`язку з тим, що при визначені суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, що у даному випадку на думку представника не дотримано. Вартість послуг, зазначених у заяві представника позивача значно перебільшена. Крім того, зазначає, що адвокатські запити, на які посилається заявник не пов`язані з розглядом цієї судової справи, і тому надсилання подібних заяв не може вважатися підготовкою до її розгляду, оскільки вказаний позов міг би бути поданий навіть у тому випадку, якщо б ці роботи не були виконані адвокатом, а тому витрати на зазначені види робіт на його думку взагалі не підлягають відшкодуванню в межах цієї справи. До того ж, обсяг вивчення нормативних правових актів, про який зазначено в заяві, занадто перебільшений, оскільки позивач обґрунтовує посилання на 2 постанови правління НБУ та 1 закон України, а відсутність вузької спеціалізації у адвоката, що має наслідком збільшення часу на виконання певних робіт, також не може вважатися обґрунтованим аргументом. Крім того, справи, щодо спонукання банківських установ розблоковувати рахунки клієнта досить поширена категорія справ, а на момент звернення позивача з даним позовом в Україні вже виникла практика щодо спорів які стосуються розблокування рахунків операції по яким були припинені на підставі ППНБУ №18 від 24.02.2022 року, а тому посилання на унікальність даного позову також не відповідає дійсності. До того ж, час, витрачений адвокатом на роботи по даній справі є надмірним.

Щодо судового збору, який представник позивача просить повернути позивачу, представник банку зазначає, що оскільки відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, то відшкодування судових витрат на сплату судового збору, який сплачено помилково, на його думку є необґрунтованим.

24 червня 2024 року від представника відповідача АТ «Укрсиббанк» до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, в якому вона підтримала свою заяву про закриття провадження та клопотання про зменшення судових витрат в повному обсязі.

15 липня 2024 року представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача та наполягав на задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

В судовому засіданні 15 липня 2024 року представник Служби безпеки України не заперечував щодо задоволення заяви АТ «Укрсиббанк» про закриття провадження по справі.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, заяву представника АТ «Укрсиббанк», приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;

6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;

7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Перелік підстав для закриття провадження по справі має вичерпний характер і не підлягає поширювальному тлумаченню.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору є підставою для закриття провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а тому заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається в разу закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Щодо судового збору, згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При поданні позову ОСОБА_4 сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №8761-8495-0673-6558 від 17.04.2024 року.

Однак, оскільки позов відноситься до категорії позовів про захист прав споживачів, як вбачається з позовної заяви, то відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Тому суд не вбачає підстав про стягнення помилково сплачено судового збору з відповідача на корись позивача.

Питання, щодо повернення помилково сплаченого судового збору заявником не ставиться, тому суд не розглядає його.

На підтвердження судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом в суді справи представником позивача було надано до суду копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № від 21.05.2024 року на суму 23220,00 грн, копію Договору про надання правничої (правової) допомоги №1/29.08/2023 від 29.08.2023 року з детальним ом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, копію акту №1 здачі-приймання наданих послуг до Договору №1/29.08/2023 від 29.08.2023 року на суму 23220,00 грн.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 червня 2021 року по справі № 550/936/18.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Згідно положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, обставини, на які посилаються сторони, як на обґрунтування своїх вимог чи заперечень, повинні бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, обов`язок подання яких покладено на сторони.

Таким чином, дослідивши надані представником позивача копії документів, що підтверджують заявлений ним розмір судових витрат, враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про розблокування (зняття арешту) з банківських рахунків та відновлення проведення банківських операцій по ним є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23220,00 гривень є завищеними. Адвокатом було складено позовну заяву по справі, об`єм матеріалів якої є незначним. По зазначеній справі у Приморському суді відбулося лише 2 судових засідання, за результатами яких судом залишено позовну заяву без розгляду у зв`язку з відсутністю предмету спору за заявою банку, з якою сторона позивача погодилася, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу до 3500,00 гривень.

Керуючись ст. 13, 142, 255, 260-261 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Горобець Олени Вікторівни від 08 травня 2024 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», за участю третьої особи Служби безпеки України про розблокування (зняття арешту) з банківських рахунків та відновлення проведення банківських операцій по ним задовольнити.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», за участю третьої особи Служби безпеки України про розблокування (зняття арешту) з банківських рахунків та відновлення проведення банківських операцій по ним - закрити.

Роз`яснити сторонам по справі наслідки відмови від позовних вимог та закриття провадження у справі за ст. 256 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення. А для осіб, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутніми при оголошенні, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали суду.

Суддя Ю. Б. Свячена