ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/664/24
У Х В А Л А

"03" вересня 2024 р. суддя Дарницького районного суд м. Києва Трусова Т. О., вивчивши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

19.08.2024 ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , заявник) в особі представника ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження, у якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заінтересованими особами у цій справі заявник зазначив ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та матір дитини ОСОБА_2 , а метою встановлення фактів - створення підстав для реалізації права на отримання соціальної допомоги як особи, яка самостійно виховує дитину до 18 років, та прав, передбачених законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну».

За результатами вивчення заяви та доданих до неї документів суддя встановив, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

За положеннями статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а цивільне судочинство здійснюється у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Згідно з частиною сьомою цієї норми окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Аналогічне визначення поняття окремого провадження як виду непозовного цивільного судочинства наведене у частині першій статті 293 ЦПК України.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, а частиною другою цієї норми визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За приписами частини четвертої цієї норми суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Згідно з правовими висновками, викладеними, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, від 19.06.2019 у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 у справі № 641/5187/20, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов, а саме якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, для чого суду потрібно з`ясувати мету встановлення факту; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, у зв`язку з чим необхідно встановлювати правову природу відносин, що виникли між учасниками справи.

Даючи оцінку предмету заяви ОСОБА_1 , яким є установлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини без участі матері, та наведених у ній обґрунтувань мети установлення такого факту, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина перша статті 4 КАС України визначає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта власних повноважень або іншої особи.

Частиною першої статті 5 КАС України передбачено право кожної особи звертатися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посада чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Право сімей з дітьми на державну допомогу встановлене Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», за змістом положень якого призначення такої допомоги та здійснення її виплати належить до компетенції органів державної влади, які реалізують державну політику у сфері соціального захисту населення.

Умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми визначені Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», а виконання функції прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України покладено на Державну прикордонну службу (стаття 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»).

Частиною першою статті 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Згідно з нормою статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Таким законом є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Водночас правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі також - Закон № 3543).

Частиною дев`ятою статті 4 цього Закону визначено, що безпосереднє керівництво щодо реалізації заходів з мобілізаційної підготовки і мобілізації здійснюється в центральних органах виконавчої влади, інших державних органах їх керівниками, а в Збройних Силах України, інших військових формуваннях - центральними органами управління відповідних військових формувань.

Організація безпосередньої реалізації заходів з мобілізаційної підготовки та мобілізації на відповідній території чи сприяння їх виконанню здійснюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

У статті 23 Закону № 3543 наведений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до яких, зокрема належать жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, при цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 362/643/21 зроблено висновок, що військова служба є різновидом публічної служби.

Відтак, аналізуючи предмет заяви ОСОБА_1 , її обґрунтування та наведені законодавчі норми в їх сукупності суд дійшов висновку, що правовідносини у сфері призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, обмеження права громадян України на виїзд за межі території України та реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації носять публічний характер.

Наведене означає, що лише суд адміністративної юрисдикції має необхідні повноваження для вирішення питань, які заявник зазначає як мету звернення до суду з даною заявою.

Слід також зазначити, що юридичні наслідки встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини заявником можуть істотно вплинути на права та законні інтереси матері дитини і самої дитини, закріплені у Сімейному кодексі України,оскільки рішення суду про встановлення заявленого факту буде мати преюдиційне значення у спорі між батьками дитини щодо реалізації кожним з них батьківських прав, зокрема щодо стягнення аліментів та/або позбавлення батьківських прав.

Отже ураховуючи, що вимоги ОСОБА_1 за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою та з наступним вирішенням спору про право, суд відмовляє у відкритті провадження за даною заявою з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 186 та частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 186, частиною четвертою статті 315, статтями 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Ухвала підписана суддею 03.09.2024.