н.п.2/599/549/2024
Справа № 599/1392/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2024 р.

Зборівський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого суду судді Іваницького О.Р.

при секретарі Сеньківській З.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зборові справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вище зазначеним позовом. Позивач посилається на те, що він працював на посаді головного фахівця Зборівського районного відділу Управління ДСНС у Тернопільській області. 05 лютого 2024 року звільнений з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, згідно наказу ГУДСНСУ у Тернопільській області №56-НК від 06 лютого 2024 року. 01 квітня 2015 року його мобілізовано та він проходив військову службу. Згідно чинного законодавства, яке діяло на час мобілізації за ним зберігалися місце роботи, посада та середній заробіток. 08 лютого 2024 року він звернувся із заявою до відповідача про виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпуски, на що йому повідомлено, що відповідно до п.2 ст.9 Закону України «Про відпуски», відпусток на день звільнення не передбачено. Відповідно до даної норми, яка набрала чинності з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади. Проте, з 01 квітня 2015 року по 18 липня 2022 року за ним, як особою, яка була призвана на військову службу зберігалося місце роботи, посада і середній заробіток, а відповідно йому належить компенсація за невикористані відпуски, яка становить, згідно його розрахунку 117 682,72 грн., які просить стягнути з відповідача. Оскільки, на його заяву відповідачем не надано розрахунку, то даний розрахунок проведено особисто виходячи з таких даних: за невикористані дні щорічної відпустки за період з 01.04.2015року по 17.07.2022 року (7 років 3 місяці та 18 днів):

31x7=217 днів - невикористана відпустка за 7 років;

9 днів - невикористана відпустка за 3 місяці та 18 днів;

31x7+9=217+9=226 днів - невикористана відпустка за період з 01.04.2015 року по 18.07. 2022 року.

Заробітна плата за червень 2022 року становить 15882.04 грн., за травень 2022 року - 15882.04 грн. (15882.04 грн. + 15882.04 грн. = 1764.08грн); кількість календарних днів за ці місяці становить 61 день.

Середньоденна заробітна плата складає 520.72грн (31764.08 : 61 = 520.72). Розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки становить 117682,17 грн. (520.72 грн. х 226 днів =117682,17 грн).

Представник відповідача, згідно поданого відзиву позовних вимог не визнав та зазначив, що згідно п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про відпуски» час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову.

Частина 2 ст.24 цього Закону передбачає, що працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом, за їх бажанням та на підставі заяви виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідна заява подається не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу. Враховуючи дані норми законодавства та що ОСОБА_2 не звернувся із заявою останнього дня місяця ( в даному випадку липень 2022 року) оскільки п.1 Наказу (по особовому складу № Нк-218/64 від 19.07 2022 «Про зупинення нарахування та виплати заробітної плати» позивачу зупинено нарахування та виплати заробітної плати позовні вимоги є безпідставними. Аналогічні заперечення представником відповідача заявлено в судовому засіданні.

Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді головного фахівця Зборівського районного відділу Управління ДСНС у Тернопільській області. 01 квітня 2015 року ОСОБА_2 мобілізовано та він проходить військову службу. 05 лютого 2024 року звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, згідно наказу ГУДСНСУ у Тернопільській області №56-НК від 06 лютого 2024 року.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Згідно з абзацом четвертим статті 1 вищезазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому на даний час в Україні діє особливий період.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по даний час.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 69/202 в Україні оголошена загальна мобілізація.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3 та 4 ст.119 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Отже, законом було визначено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток за місцем роботи, де вони працювали на час призову.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 (п.п. 17 п. 1) внесено зміни до частини 3 статті 119 КЗпП України, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

За таких обставин за позивачем з моменту призову на військову службу 01 квітня 2015 року по 18 липня 2022 року зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві (установі, організації), в якому він працював на час призову, а тому наявні правові підстави для нарахування та виплати позивачу за даний період компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, який б спростовували правильність нарахування позивачем суми компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за зазначений період.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Що стосується заперечення представник відповідача, що ОСОБА_2 пропустив строки звернення до суду з позовом, то суд виходить з таких обставин

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 отримав 08 березня 2024 року з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області розрахунково платіжну відомость, а 24 квітня 2024 року розрахунок нарахувань по видах заробітної плати та повідомлення, що згідно п.2 ч.1 ст.9 Закону України «Про відпуски», грошової компенсації за невикористані відпуски не передбачено (а.с.21-24). Також ОСОБА_2 в період з 22 травня по 25 червня 2024 року звертався до Зборівського районного суду ( ухвала суду від 22 травня 2024 року а.с.32) та Тернопільського окружного адміністративного суду (ухвала суду від 10 червня 2024 року а.с.7) з відповідними позовними вимогами, проте у відкритті провадження йому було відмовлено. Таким чином враховуючи, що ОСОБА_2 дізнався про порушення свого права 24 квітня 2024 року суд вважає, що ним тримісячний строк звернення до суду не порушено.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, що судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід стягнути з відповідача в користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 81,259, 263-265 ЦПК України, ч.ч.3,4 ст.119, ч.1 ст. 233 КЗпП України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області (46011 м.Тернопіль вул..Л.Українки,6 код ЄДРПОУ № 38535547) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в період роботи на посаді головного фахівця Зборівського районного відділу управління ДСНС України в Тернопільській області з 01.04.2015 року по 18.07.2022 року в сумі 117682,72 грн. (сто сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят дві гривні) 72 коп.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області (46011 м.Тернопіль вул..Л.Українки,6 код ЄДРПОУ № 38535547) в користь держави судовий збір 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Тернопільської апеляційного суду через Зборівський районний суд протягом 30 днів.

Суддя Зборівського

районного суду Іваницький О.Р.