Справа № 643/3997/24
Провадження № 2/643/2486/24
06.08.2024 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Афанасьєва В.О.,
за участі секретаря судових засідань Ткаченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 -,
24 квітня 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , 2009 року народження. Поступово відносини почали погіршуватись і вже фактичні шлюбні стосунки повністю припинені. Сімейне життя не склалось та було досить напруженим. Спільне життя було вже нестерпним та сторони фактично розійшлися, шлюб розірвано у 2020 році Маріїнським районним судом Донецької області, дитина залишилась проживати з позивачем. Після припинення відносин у 2020 році і по сьогоднішній день відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку дитини та дитина перебуває на повному утриманні батька. Аліменти не сплачувала та не сплачує до сьогодні. З 2020 році, після фактичного припинення шлюбних сторін, дитина стала проживати разом з батьком у м. Харкові. Матері чудово відомо місце проживання дитини та її колишнього чоловіка. Також їй відомий і мобільний номер позивача, а також його родичів. Тобто, при бажанні могла б хоч щось робити для дитини або, хоча б, спілкуватись з ОСОБА_4 . Позивач не чинить та не чинив ніяких перепон щодо спілкування відповідача з дитиною. Також відповідач не цікавився лікуванням та розвитком дітей. З наведеного вище, можна зробити висновок, що тільки батько дитини, займається вихованням, забезпеченням, розвитком, як фізичним, так і розумовим. Відповідач абсолютно ніяким чином не приймає участі у вихованні дитини, вона свідомо самоусунулась від своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач жодного аліментарного утримання на дитину не надає. Забезпеченням дитини займається батько та його батьки. Отже всі фінансові витрати на утримання дитини несе позивач. На підставі викладеного, ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судові засідання неодноразово не з`являлася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи і не повідомила суд про причини своєї неявки.
Відповідачем у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову.
Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечував проти задоволення позову, просив прийняти рішення з урахуванням наданого висновку.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явився, пояснень щодо позовної заяви не надав.
Інших заяв та клопотань до суду не надходило.
Зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази прийшов до наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харків від 21.02.2022 визначено місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання його батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також у рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2022 встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, на підставі рішення Маріїнського районного суду Донецької області від 28.09.2020.
Відповідно до копії Декларації № 0001-ТХК6-92А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, єдиним законним представником неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначений його батько ОСОБА_1 .
Згідно копії довідки від лікаря-педіатра ОСОБА_8 , догляд за дитиною здійснює батько.
Відповідно до відповіді Московського районного суду м. Харкова від 10.05.2024 на адвокатський запит, мати неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не зверталась до Московського районного суду м. Харкова з позовними заявами про неправомірні дії батька дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно здійснення перепон у спілкуванні матері з дитиною, про усунення перешкод у спілкуванні матері з дитиною чи визначення порядку участі у вихованні дитини.
Відповідно до Довідки КЗ «Харківської гімназії № 41» від 09.05.2024 за № 01-35/109, адміністрація закладу повідомила про готовність зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на навчання з 01.09.2024 у 9 клас. Мати дитини, ОСОБА_2 , не цікавилась зазначеним питанням.
Відповідно копії нотаріально завіреної заяви, ОСОБА_9 надала письмові пояснення у яких зазначила, що з ОСОБА_1 знайома близько трьох років, товаришують, постійно спілкуються, ходять один до одного у гості. ОСОБА_1 проживає на цей час з дитиною ОСОБА_3 . Маму ОСОБА_4 ніколи не бачила за останні три роки. Вона не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, не допомагає матеріально. Данило не любить згадувати про матір.
Відповідно копії нотаріально завіреної заяви, ОСОБА_10 надав письмові пояснення, у яких зазначив, що з родиною ОСОБА_1 знайомий більше 5 років, постійно спілкуєються, допомогають один одному. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюбу 2020 році, а до того вже припинили проживати разом. Після припинення відносин і по цей час маму ОСОБА_4 він не бачив, вона не спілкується з сином, не допомагає матеріально.
Як вбачається з Висновку № 228 від 27 травня 2024 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах дитини, Департамент служб, який діє від імені органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків у відношенні сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальне забезпечення, зокрема: не забезпечує та не турбується про наявність у нього необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до ст.18 Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.6 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав та обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний та духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від батьківських обов`язків відповідно до закону.
Згідно зі ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
Згідно вимог ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.
Пунктами 1, 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.
Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.
Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не піклується про моральне виховання сина, фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не проявляє батьківської турботи, матеріально не утримує, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
За таких обставин з ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на користь позивача, на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд-
Позов задовольнити в повному обсязі.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер невідомий, остання відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 24.04.2024 і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер невідомий, остання відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривні 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер невідомий, остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .
Суддя - В.О. Афанасьєв