справа № 489/4059/23 провадження №2/489/147/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Коростієнко Н.С.,

в присутності:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача (Казначейства) Самарської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про визнання незаконними рішення, дії, бездіяльність та відшкодування моральної шкоди

встановив:

У липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом в якому, після остаточного уточнення від 17-19.02.2024, просить:

- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області в порядку відшкодування моральної шкоди в мінімальній сумі, що складає 268400,00 грн.;

- визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо повідомлення і заяви про вчиненні службовими і посадовими особами, військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 і ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нього злочини з кваліфікацією за частиною другою статті 364,частини другої статті 366, частини другої статті 367, частини третьої статті 403 КК України.

Як на підставу позовних вимог вказав, що з 24.02.2022, в зв`язку з повномасштабним вторгненням військ російської федерації на територію України і початкових бойових дій проходив військову службу по захисту Батьківщини у складі роти охорони при ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ), де проходили військово-лікарську комісію (далі ВЛК) чоловіки перед направленням в зону ведення бойових дій.

10.02.2020, згідно запису у військовому білеті НОМЕР_1 , за підписом військового комісару ОСОБА_7 , Інгульським РВК його було визнано придатним до військової служби по групі ІІІ і належного до пересвідування 10.02.2025.

Із 24.02.2022 по 03.11.2022 він не проходив військово-лікарської експертизи ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У випадку прогрішення стану здоров`я не мав можливості звернутися до сімейного лікаря, який перебував за межами Миколаєва і було зручніше звернутися до лікаря вузького профілю у складі ВЛК, який після огляду дав рекомендації щодо лікування чи проходження обстеження у спеціалізованому медичному закладі, оснащеному спеціальним обладнанням у складі якого працювали певні спеціалісти.

За порадою лікаря-окуліста, який був у складі ВЛК, звернувся до Миколаївської обласної офтальмологічної лікарні для проходження спеціального обстеження, комісійне обстеження в якій було призначено на 15.03.2023.

Проте, 14.03.2023 ІНФОРМАЦІЯ_4 був виданий наказ про направлення його в зону бойових дій. На що він повідомив службових і посадових осіб, військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_5 , що вони не виконали наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, яким затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. Також повідомив, що наступного дня має проходити обстеження очей, зору у спеціальному медичному закладі, адже вдень міг бачити на 60-70%, а в ночі повністю втрачав зір. Крім того, в період військової служби виникли нові захворювання і загострилися раніше виявлені хвороби.

Незважаючи на відсутність висновку ВЛК був направлений в зону бойових дій разом з іншими особами.

Тоді ж, при огляді військового білету було встановлено, що 03.11.2022 до офіційного документу, зловживаючи своєю владою і службовим становищем військовим комісаром ОСОБА_8 були внесені неправдиві відомості про визнання його ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 повністю придатним для проходження військової служби та видана (невідомо кому) картка обстеження та медичного огляду № 2896.

15.03.2023, змінившись з добового чергування став готувати документи для подання на комісію. Але після обіду його викликали до РТЦК та СП , де повідомили про необхідність виїжджати до нового місця служби, так як надійшов наказ направити відповідну кількість мобілізованих, в команду до яких включали і його.

На повідомлення проте, що він не пройшов ВЛК ніхто не реагував та сказали, що всі претензії висказав у військовій частині, де є медична рота.

Після прибуття до військової частини, 50% прибулих була повернута в м.Миколаїв через не проходження ВЛК.

Після повернення і проходження ВЛК був визнаний непридатним до військової служби та встановлена інвалідність.

Через те, що був втрачений час, йому не була надана своєчасна кваліфікована медична допомога і лікування, захворювання прогресували і його виключили з лав Збройних Сил України, як повністю непридатного до військової служби у воєнний період.

22.03.2023 його дружина ОСОБА_9 подала до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону повідомлення про вчинення військовослужбовцями, посадовими і службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364, статтями 366, 367. Частиною третьою статті 403 КК України. Але уповноважені службові і посадові особи територіального органу прокуратури Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, зокрема. Керівник цього органу прокуратури Андрій Кльопов за попередньою змовою з прокурором ОСОБА_10 , з метою приховати виявлені тяжкі злочини від реєстрації і розслідування не виконали вимоги закону та наказу Офіса Генеральної прокурори, не внесли відповідні відомості про вчиненні кримінальні правопорушення до ЄРДР, не надали заявнику витяг з ЄРДР і не вручили потерпілому пам`ятку про його права, що спричинило тяжкі наслідки, обмеження до повної втрати ним конституційного права на захист судом своїх прав і свобод від противоправних посягань. Також вказані прокурори вчинили інші неправомірні дії відносно його прав та свобод.

Згодом відомості про вчиненні кримінальні правопорушення за статями 364, 366, 367, 403 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і згідно за визначеною Окружною прокуратурою міста Миколаєва підслідністю досудове слідство здійснюють: ТУ ДБР за ч.3 ст.403 КК України; СВ ВП № 2 МРУП ГУНП в Миколаївській області за статтями 364, 366, 367 КК України.

Посилаючись на не внесення органами прокуратури відомостей до ЄРДС про вчиненні кримінальні правопорушення за статтями 364, 366, 367, 403 КК України, що не забезпечило належного здійснення захисту його порушених та обмежених конституційних прав, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, зокрема службовими і посадовими особами державних органів міністерства оборони, внутрішніх справ, ДБР, ВЛК, а також вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

З посиланням на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурори і суду» заподіяну моральну шкоду оцінив в 268400,00 грн., яку просить стягнути з ГУ ДКС в Миколаївській області, а рішення, дії, бездіяльність прокурорів незаконними.

ГУ ДКС України у Миколаївській області у відзиві на позов від 27.09.2023 № 04-10-10/5349 позовні вимоги не визнало та в їх задоволенні просить відмовити посилаючись на їх безпідставність, зокрема і того що органи Державного казначейства у справах даної категорії не є належними відповідачами, оскільки своїми діями не завдавав шкоди позивачу, а тому не може нести відповідальність за інший державний орган. Крім того, неправомірні дії відповідачів нічим не встановлені, відсутнє судове рішення щодо визнання дій відповідачів неправомірними чи протиправними. Окрім того, позивачем жодним чином необґрунтовано розмір моральної шкоди.

Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону у відзиві на позов від 04.10.2023 № 5-4-3-345вих-23 у задоволенні позовних вимог просила відмовити через їх необґрунтованість.

У відзиві вказано, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовуються державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи вправних робіт.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦПК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

З наявних матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами застосування до нього заходів, передбачених частиною першою статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Тому за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті відшкодування шкоди на загальних підставах.

Так з урахуванням положень статей 1173,1174 ЦК України, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між непроворними діями і заподіяною шкодою.

Згідно позову, ОСОБА_2 неодноразово звертався до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Через відсутність у зверненні ОСОБА_2 відомостей, які є необхідними для реєстрації кримінального провадження, Миколаївською спеціалізованою прокуратурою повідомлено заявника про вжиті заходи.

У зв`язку із цим, указані дії Миколаївської спеціалізованої прокуратури є законними, оскільки в ЄРДР підлягають реєстрації не будь-які заяви (скарги) чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.09.2021 у справі № 556/450/18.

Вагомими обставинами є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак складу злочину та підтверджують реальність конкретної події кримінально правопорушення(час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими. Які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР, тобто, за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато.

Зазначене узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від16.05.2019 у справі № 761/20985/18 та від 30.09.2021 у справі № 556/450/18.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурорів під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.

Між тим, до теперішнього часу до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону не надходило жодних звернень, заяв та повідомлень щодо оскарження ОСОБА_2 рішень прокурора про невнесення відомостей,які викладені у його зверненні до ЄРДР.

Окрім зазначеного, органами досудового розслідування розпочато кримінальне провадження № 0000704 від 07.06.2023 за частиною четвертою статті 425 КК України за фактом призову ОСОБА_2 на військову службу та направлення в зону бойових дій без належного медичного огляду, внаслідок чого погіршився стан здоров`я останнього та відбулося невиконання наказу про направлення в зону бойових дій військовослужбовців, що були вчинені посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 . Досудове розслідування по якому триває.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між діями посадових осіб Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо розгляду заяв про кримінальне правопорушення та настанням шкоди.

У відповіді на відзив на позов Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області від 23.10.2023 позивач ОСОБА_2 вказав на безпідставність доводів відповідачів та просив задовольнити позовні вимоги, поновивши тим самим його порушене право, передбачене статтями 49 та 55 Конституції України. Вказав, що так як здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до ЄРДР не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом, то досудове розслідування вчинених щодо нього кримінальних правопорушень за кваліфікацією за частиною 2 статті 364, статтями 366, 367, частиною третьою статті 403, статями 425, 426, 426-1 КК України не було розпочате, збирання і оцінка доказів згідно статей 93, 94 КПК України і доказування обставин, визначених в статті 91 КПК України не проводилися, не було повідомлення про підозру, обвинувальний акт не був направлений в суд і суд не здійснив захист його порушених і обмежених прав громадянина України. Крім того, державний орган прокуратури, його службові прокурори не виконали вимоги статті 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права і обов`язки, не надали йому ефективних засобів юридичного захисту. Невжиття належних заходів, ненадання медичної допомоги своєчасно призвело до тяжких наслідків погіршення стану здоров`я настільки, що він став небоєздатним. Приводом для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод, інтересів є приховування органом прокуратури від розгляду і вирішення у встановленому законом України правовому порядку повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, невизнання потерпілим, невручення пам`ятки про права потерпілого, обмеження до повної втрати прав людини, громадянина України, потерпілого від кримінального правопорушення у кримінальному провадженні. В кримінальних провадженнях прокурорами Миколаївської спеціалізованої прокуратури за вісім місяці позивача навіть не допитано як потерпілого, не вручені у встановлений строк пам`ятки про права потерпілого, не надані витяги з ЄРДР. Не виконані належні слідчі (розшукові) дії, негласні слідчі (розшукові) дії та інші процесуальні дії. Не здійснені збирання доказів і їх оцінка, доказування, нікого не повідомлено про підозру, не складено і не подано до суду жодного обвинувального акту. Внаслідок цього були обмежені до повної втрати проголошені в частині першій статті 55 Конституції України конституційні права позивача на захист судом його прав і свобод, які згідно статті 64 Основного Закону не можуть бути обмежені навіть в умовах воєнного і надзвичайного стану.

Позивач вважає, що розгляд його позову має бути здійснений судом на підставі спеціального закону Закону України «Про порядок відшкодування, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», так як при наявності розбіжностей між загальним і спеціальним законом має бути застосовний спеціальний закон.

У запереченнях на відповідь на відзив від 26.10.2023 № 5-4-3727вих-23 Миколаївська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону вказала на правомірність дій її прокурорів та просила в задоволенні позову відмовити.

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону у відзиві на позов від 13.02.2024 № 15/1-784вих24 в задоволенні позовних вимог просить відмовити, через необґрунтованість позову з підстав, які тотожні відзиву Миколаївської спеціалізованої прокуратури. Також зазначила, що обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги були предметом розгляду справ № 489/4576/23 та № 489/4627/23 за позовом ОСОБА_9 до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про встановлення факту та відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позовів ОСОБА_9 судом відмовлено та рішення в апеляційному порядку нею не оскаржувалися.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Цією ухвалою за клопотанням позивача витребувано з Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону завірені копії заяв, скарг, клопотань ОСОБА_2 з резолюціями, матеріали їх розгляду, прийняті рішення, витяг з ЄРДР, пам`ятку про права потерпілого, матеріали проходження ВЛК і ВЛЕ.

Ухвалою суду від 01.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 19.02.2024 здійснено повернення до підготовчого провадження по справі, прийнято до розгляду відзив на позов Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 13.02.2024 та уточнену позовну заяву ОСОБА_2 від 17.02.2024.

Ухвалою суду від 01.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 25.07.2024 виправлено описки, допущені в ухвалах суду від 01.04.2024 та 16.07.2024 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та виключено з числа відповідачів помилково вказану Миколаївську спеціалізовану прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ГУДКС України у Миколаївській області в задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов від 27.09.2023 № 04-10-10/5349.

Представник відповідача Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, який виявив бажання приймати участь в режимі відеоконференції, про що судом була постановлена ухвала від 16.07.2024, на зв`язок не вийшов.

Враховуючи, що відповідно до частини четвертої статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, що не є порушенням права на доступ до суду. Крім того, вказаний відповідач свої заперечення проти позову виклав у відзиві на позов.

Вислухавши присутніх учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 22.03.2023 ОСОБА_9 , яка є дружиною позивача ОСОБА_2 , в порядку частини першої статті 214 КПК України звернулася ся до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення в якому навела обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364, статтями 366, 367, частиною третьою статті 403 КК України, з проханням внесення вказаних відомостей до ЄРДР.

Заявою про додержання кримінального процесуального законодавства України, прав людини, громадянина України, заявника, потерпілого від 24.03.2023 ОСОБА_9 просила Миколаївську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону, надати їй документ, що підтверджує прийняття її повідомлення від 22.03.2023 та його реєстрацію, а також витягу з ЄРДР, пам`ятки про права потерпілого.

Листом Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 24.03.2023 ОСОБА_9 повідомлено, що так як жодних документів, пояснень чи інших матеріальних носіїв інформації, на підтвердження обставин, викладених у повідомленні ОСОБА_9 від 22.03.2023 про вчинення кримінальних правопорушень, не додано, її заява за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин в порядку статті 214 КПК України, тому відсутні підстави для внесення таких відомостей до ЄРДР та з метою перевірки обставин можливого вчинення протиправних дій службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно ОСОБА_2 , її заяву направлено до вищого керівництва ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно витягу з ЄРДР, розпочато кримінальне провадження №0000704 від 07.06.2023 за частиною третьою статті 403 КК України, за фактом призову ОСОБА_2 на військову службу та направлення в зону бойових дій без належного медичного огляду, внаслідок чого погіршився стан його здоров`я та відбулося невиконання наказу про направлення в зону бойових дій військовослужбовців, що були вчинені посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із відзиву Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону вбачається, що ОСОБА_9 двічі зверталася до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовами до відповідачів, які є учасниками даного провадження, про відшкодування моральної шкоди завданої незаконного проведення прокурором в ході кримінального провадження інших процесуальних дій (невнесення відомостей в ЄРДР, не надання витягу з ЄРДР, документу що підтверджує прийняття повідомлення про вчинені злочини і їх реєстрації). Рішенням суду від 10.10.2023 у справі № 489/4576/23 та від 16.10.2023 у справі 489/4627/23 в задоволенні позовних ОСОБА_9 відмовлено.

В свою чергу з травня 2023 року і в подальшому 17.06.2023, 14.07.2023, 17.07.2023, 18.07.2023, 26.07.2023, 30.07.2023, 08.08.2023 ОСОБА_2 неодноразово звертався до ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, ГУНП в Миколаївській області, окружної прокуратури міста Миколаєва, Миколаївської обласної прокуратури, Територіального управління Державного бюро розслідувань, Центрального органу Державного бюро розслідувань, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Командувача оперативного командування «Південь» Сухіпутних військ Збройних сил України Ковальчуку А., Міністра оборони України Резнікова О., Офісу Генерального прокурора із заявами про внесення відомостей про вчинені кримінальні правопорушення, обмеження прав людини, громадянина України, поновлення обмежених прав.

Згідно відповіді Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону від 24.07.2024 № 5-4-2387ВИХ-23, адресованої ОСОБА_2 , заявник з травня 2023 року неодноразово звертався до прокуратури та інших правоохоронних органів із заявами, в яких викладено одні і ті ж обставини, які були розглянуті та йому надано відповіді, зокрема, Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону .

19.08.2023, в черговий раз ОСОБА_2 звернувся до ГУНП в Миколаївській області, Окружної прокуратури міста Миколаєва, Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону із заявою про системні правопорушення прокурорів і слідчих невизнання ними потерпілим та відновлення порушених, обмежених, оспорюваних прав, в якій вказав на вчинення посадовими і службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 кримінальних правопорушень за статтями 364, 366, 367, 403 КК України, неправомірні дії яких приховують слідчі та прокурори, які не внесли відомості з його заяв до ЄРДР, не дали витягу з ЄРДР та не вручили йому пам`ятки про процесуальні права потерпілого, а також просив роз`яснити порядок поновлення його порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Звернення ОСОБА_2 було розглянуто Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону, на яке надана відповідь 28.08.2023 за вих. № 5-4-2876Вих-23.

25.08.2023, супровідним листом за № 5-4-2846ВИХ-23, Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону засобами поштового зв`язку на адресу проживання ОСОБА_2 направила пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого ОСОБА_11 у кримінальному провадженні № 0000704 від 08.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 425 КК України, реєстрація якого підтверджена витягом з ЄРДР від 08.06.2023.

27.08.2023 позивач ОСОБА_2 повторно звернувся до Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області, Окружної прокуратури міста Миколаєва, Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону із заявою про системні правопорушення прокурорів і слідчих невизнання ними потерпілим та відновлення порушених, обмежених, оспорюваних прав.

У заяві ОСОБА_2 вказав, що 15-16.03.2023 службові і посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зловживаючи своїм службовим становищем, перевищили надані їм службові повноваження, склали і видали завідомо неправдиві офіційні документи, до яких внесли завідомо неправдиві відомості про придатність його до військової служби, не виконали наказ МЩУ № 402, відмовили йому у проходженні ВЛК і доставили його в команді поповнення бойових втрат в зону ведення бойових дій у воєнний період, звідки він був направлений почергово в три госпіталі (Словянський, Краматорський, Миколаївський), де була підтверджена непридатність його до військової служби у воєнний період та він був виключений зі Збройних Сил України.

30.08.2023 Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону у відповіді № 5-4-2910ВИХ-23 повідомила ОСОБА_2 , що на виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.06.2023 посадовими особами ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000704 від 08.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 403 КК України. Крім того на виконання на виконання ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 03.05.2023 посадовими особами ВП № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000794 від 09.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 403 КК України. Також Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону було надіслано поштовим відправленням на адресу місця проживання ОСОБА_2 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000704 від 08.06.2023.

До повторного звернення ОСОБА_2 27.08.2023 із заявою про системні правопорушення прокурорів і слідчих невизнання ними потерпілим та відновлення порушених, обмежених, оспорюваних прав, супровідним листом заступника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брильова М. від 24.08.2023 № 09/1-4693ВИХ-23, копію якого направлено до відома ОСОБА_2 , направлено до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону для розгляду в межах компетенції звернення ОСОБА_2 щодо окремих питань досудового розслідування та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях № 0000704, № 0000794, № 0000936.

В подальшому, ОСОБА_2 також неодноразово звертався до Миколаївської спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону та Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону із заявами, повідомленням по притягнення винних осіб ТЦК та СП, слідчих та прокурорів до кримінальної відповідальності, роз`яснення порядку відновлення його порушених прав і свобод та відшкодування моральної шкоди.

На що йому надавалися неодноразові відповіді Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Із змісту уточненої позовної заяви від 17-19.02.2024 та пояснень представника позивача адвоката Беліка В.Г., наданих в судовому засіданні, вбачається, що як на підставу відшкодування моральної шкоди позивач вказує несвоєчасне внесенням до ЄРДР відомостей про повідомлені ним кримінальні правопорушення; не надання витягу з ЄРДР та пам`ятки про права та обов`язки потерпілого; не визначення прокурором органу досудового розслідування; не повідомлення нікому про підозру, а обвинувальний акт не направлено до суду.

Вказані дії, бездіяльність, як зазначає позивач, організованої групи прокурорів, незаконне проведення ними в ході кримінальних проваджень інших процесуальних дій, а не передбачених КПК України, завдали йому моральної шкоди, яка відповідно до правого порядку, встановленого в статті 1172 ЦК України відшкодовується юридичною особою, якщо завдана її працівником під час виконання ним своїх службових обов`язків. Такою юридичною особою у даній справі є Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону.

Заподіяння моральної шкоди позивач мотивує незаконним обмеженням його конституційних прав людини і громадянина України, власника майна, зокрема прав на захист судом іншими будь-якими не забороненими законом спробами і засобами, наприклад шляхом невручення пам`ятки про права потерпілого і ненадання її, через що позивач тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом значного строку не мав можливості вести звичайний способів життя. Позивач зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились відносини з оточуючими, повинен був виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило його гідність та ділову репутацію, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, зниження настрою, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість в собі.

Позивач вказує, що заподіяна моральна шкода має бути йому відшкодована у розмірі вказаному в рішенні суду державою в особі органу Державного казначейства України, який відповідно до законодавства є органом. Який здійснює списання коштів державного бюджету.

Як на правову підставу, яка надає право на відшкодування моральної шкоди державою, в уточненому позові та представником позивача в судому засіданні, вказано на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурори і суду», відповідно до якого державою відшкодовується моральна шкода завдана незаконним проведенням в ході кримінального провадження інших процесуальних дій, що обмежили права громадянина.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 в справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 в справі № 920/715/17 зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 в справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка розглядається, позивач пов`язує завдання йому моральних страждань із неналежним, на його думку, розглядом посадовими особами органу прокуратури його заяв/повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та невнесенням відомостей до ЄРДР, не вручення йому пам`ятки про права та обов`язки потерпілого тощо.

Таким чином на спірні правовідносини не поширюються спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України, вичерпний перелік яких наведено в частині першій цієї статті, згідно якої шкода, завдана фізичній підлягає відшкодуванню державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частинами другою, сьомою статті 1176 ЦК України врегульовано, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (таким законом є Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурори і суду»).

У зв`язку з наведеним, посилання позивача в уточненому позові та його представника в судовому засіданні на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокурори і суду», в якому законодавець детально врегульовує правовідносини, передбачені частиною першою статті 1176 ЦК України, є помилковими.

У даному випадку, спірні правовідносини підлягають врегулюванню на підставі частини шостої статті 1176 ЦК України, де заначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Вказане відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 в справі № 920/715/17, який наведено вище.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права зроблений, зокрема, в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 в справі № 243/5118/19 (провадження № 61-213св20), від 12.04.2019 в справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19).

З огляду на встановлені обставини та наявні у справі докази, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту завдання йому моральної шкоди, а також причинного зв`язок між діями посадових осіб органу прокуратури, який є відповідачем у справі, та настанням шкоди, тобто наявності усіх складових елементів цивільного правопорушення для покладання на винну особу відповідальності, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

При цьому суд звертає увагу, що сама по собі констатація факту неналежного розгляду заяв/повідомлення ОСОБА_2 про кримінальні правопорушення не може слугувати підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки за обставин справи у порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством його права поновлено ухвалою слідчого судді про зобов`язання внести відомості до ЄРДР; внесенням відомості до ЄРДР за № 0000704 від 08.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 403 КК України та за № 0000794 від 09.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 403 КК України; надсиланням Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону на адресу місця проживання ОСОБА_2 пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000704 від 08.06.2023. По яким на теперішній час досудове розслідування триває.

Отже, факт задоволення слідчим суддею скарги позивача на бездіяльність службових осіб та зобов`язання службових осіб виконати вимоги частини першої статті 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 про злочин не свідчить про є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокуратури та завдання йому моральної шкоди.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13.01.2020 у справі № 227/2572/19 (провадження № 61-20488св18), від 17.01.2020 у справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19), від 04.03.2020 у справі № 639/1803/19 (провадження № 61-18842св19), від 01.04.2020 у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17 (провадження № 61-40480св18), від 20.05.2020 у справі № 337/3375/17 (провадження № 61-11586св19), від 20.05.2020 у справі № 639/6736/18 (провадження № 61-12512св19), від 23.06.2020 у справі № 554/108/18 (провадження № 61-41514св18), від 24.06.2020 у справі № 520/14/19 (провадження № 61-23199св19), від 30.06.2020 у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 03.07.2020 у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20), від 25.01.2021 у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 25.03.2021 у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

Такого висновку дотримується Верховний Суд і у постанові від 06.06.2024 у справі № 454/4858/23 (провадження № 5817 св24).

Суд звертає увагу позивача, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Позивачем в якості співвідповідача заначено територіальний орган Державного казначейства України, з якого просить стягнути моральну шкоду. При цьому, в судовому засіданні представник позивача зазначив, що жодних неправомірних дій орган Державного казначейства України позивачу не заподіював.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з пунктом 1, підпунктом 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2025 №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Верховний Суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, провадження № 14-538цс19, вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Аналогічний правовий висновок викладений і у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 07.10.2020 у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 29.06. 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21).

У постанові від 22.06.2022 у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21) Верховний Суд дійшов висновку, що: «…суд першої інстанції уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.».

Такого висновку дотримується Верховний Суд і в постанові від 27.03.2024 у справі № 593/207/22 (провадження № 61-1109св23).

Отже, окрім недоведеності підстав для відшкодування моральної шкоди, позивачем обрано неналежний спосіб стягнення моральної шкоди, в якості поновлення порушеного на його думку права, поклавши тягар відшкодування моральної шкоди на орган Казначейства, який відповідно до закону не несе відповідальності за дії інших державних органів.

За такого враховуючи наведене та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, у зв`язку із чим позов незадоволенню не підлягає в цілому.

Інші доводи учасників справи не спростовують навідного вище, а тому суд не вбачає необхідності у надані на них своєї детальної відповіді, що відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так як відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивачем судовий збір не сплачується, а в позові відмовлено тому відсутні підстави для стягнення судового збору на користь держави.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про визнання незаконними рішення, дії, бездіяльність та відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду можу бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону, код ЄДРПОУ - 38296363, місцезнаходження: м.Одеса, вул.Пироговська,11;

відповідач - Головне управління Державної казначейської служби у миколаївській області, код ЄДРПОУ - 37992030, місцезнаходження: м.Миколаїв, пр.Центральний,141-В.

Повний текст судового рішення складено 26.07.2024.

Суддя І.В.Коваленко