Справа №333/6289/22
Провадження №8/333/5/24
У Х В А Л А

Іменем України

03 вересня 2024 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: судді Тучкова С.С., за участі секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Трачук Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі №333/6289/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2024 року через канцелярію Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2023 за нововиявленими обставинами.

26 квітня 2024 року ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження у цій справі та призначено її розгляд в судовому засіданні з викликом учасників справи.

09 травня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. надійшло клопотання про залишення заяви без руху через порушення вимог пунктів 2, 5 частини 2, пунктів 2, 6 частини 3 статті 426 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України): у заяві не зазначено відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у особи, яка подає заяву; у заяві не зазначено дату відкриття або встановлення нововиявлених обставин, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення; до заяви не додано документ про сплату судового збору; до заяви не додано клопотання про поновлення строку на подання заяви.

10 травня 2024 року через канцелярію суду подано заяву відповідача Запорізької міської ради, якою остання підтримала заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та просила її задовольнити в повному обсязі.

10 травня 2024 року ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків заяви п`ять днів з дня вручення, отримання ухвали про залишення заяви без руху, у такий спосіб: зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі; надати до суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2977 гривень 20 копійок; надати до суду клопотання про поновлення строку для звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами; зазначити дату відкриття або встановлення нововиявлених обставин.

13 травня 2024 року через канцелярію суду надійшла у новій редакції заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2023 за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2023 було задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Судове рішення набрало законної сили. Відповідачу ОСОБА_2 від державного виконавця у межах виконавчого провадження по іншій справі стало відомо про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , тобто до ухвалення рішення суду від 09.10.2023. Копія постанови про закінчення виконавчого провадження була отримана 19.04.2023. До суду було подано один позов від 16.12.2022 від обох позивачів, але у справі наявний лише один договір щодо представництва, тому незрозуміло, яким чином адвокат, не маючи повноважень, надавав правничу допомогу позивачу ОСОБА_3 у межах справи. Таким чином, смерть позивача ОСОБА_3 у силу статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки є істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом та не була і могла бути відома особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Між тим процесуальне правонаступництво не допускається, так як предметом спору є немайнова вимога, а діючим законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка померла, правоздатність якої припинена та не могла бути стороною у справі. У зв`язку з цим просить рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2023 по цивільній справі № 333/6289/22 скасувати, провадження у справі закрити.

27 травня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. надійшло клопотання про повернення заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у зв`язку з тим, що цю заяву подано з пропущенням встановленого законом процесуального строку, оформлено не відповідно до вимог, встановлених статтею 426 ЦПК України, та не усунуто недоліки цієї заяви у строк, встановлений ухвалою суду від 10.05.2024.

29 травня 2024 року ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. від 27.05.2024 про повернення заяви ОСОБА_2 було відмовлено, постановлено питання щодо дотримання відповідачем ОСОБА_2 строку звернення до суду буде досліджувати та вирішувати під час розгляду справи по суті.

29 травня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Малишев О.В. в судовому засіданні заявив клопотання про витребування від Шостої Запорізької державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою від 29 травня 2024 року витребувано з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3

06 червня 2024 року через канцелярію суду з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори надійшли витребувана судом копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3

09 липня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та стягнення судових витрат, згідно з яким заявник просить приєднати до матеріалів справи як докази і дослідити під час її розгляду додані до цього клопотання документи щодо витрат позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 всі судові витрати, які останній поніс у зв`язку з розглядом справи.

15 серпня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Малишева О.В. надійшла заява про стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у сумі 9800 грн з відповідачів ОСОБА_2 та Запорізької міської ради на користь позивача ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 та Запорізька міська рада своєчасно та належним чином повідомлялись про час та місце судових засідань, до зали суду не з`явились, про причини своїх неявок суду не повідомили.

Під час розгляду справи по суті представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Трачук Н.І. підтримала подану заяву відповідача ОСОБА_2 та додатково пояснила, що про смерть позивача ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 дізналась у лютому 2024 року від державного виконавця. Проте копію відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження було отримано тільки у квітні 2024 року та одразу подано заяву до суду про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Стверджує, що строк на звернення до суду із цією заявою не пропущено, оскільки до квітня 2024 року відповідач ОСОБА_2 не мала доказів смерті позивача ОСОБА_3 та не мала можливості їх отримати, а тому не могла звернутись до суду. Вважає, що факт смерті позивача ОСОБА_3 є суттєвою обставиною, що не була відома відповідачу ОСОБА_2 та суду на час постановлення рішення, а спірні правовідносини між сторонами не допускають правонаступництва. Тому ця нововиявлена обставина є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження у цій справі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Малишев О.В. заперечував проти задоволення заяви та повідомив суду, що дізнався про смерть позивача ОСОБА_3 тільки після розгляду справи апеляційним судом у січні 2024 року від позивача ОСОБА_1 . Звертає увагу на пропуск тридцятиденного строку для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки про смерть позивача ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_2 стало відомо не пізніше 16.02.2024, коли про це було зазначено її представником в касаційній скарзі, а заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами було подано тільки 19.04.2024. Також зауважує, що закриття провадження у справі допускається у разі смерті фізичної особи, яка була стороною у справі, виключно у разі, якщо спірні правовідносини не допускаються правонаступництва. Проте спірні правовідносини відносяться до спадкових, а тому допускають правонаступництво у виді спадкової трансмісії. Єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є її онук ОСОБА_1 , який прийняв спадщину після її смерті та брав участь у цій справі як співпозивач, а тому його права та законні інтереси порушено не було. Крім того, відповідач ОСОБА_2 не вказує на підстави скасування рішення суду щодо позивача ОСОБА_1 Однією з необхідних ознак нововиявлених обставин є істотність цих обставин для розгляду справи, тобто внаслідок урахування цих обставин суд міг би ухвалити інше рішення, ніж те, яке було ухвалено. Але сама по собі смерть позивача ОСОБА_3 не спричинила би ухвалення іншого рішення, а тому ця обставина не є істотною для правильного вирішення справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу і дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2023 за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню.

Так, рішенням від 09 жовтня 2023 року у цивільній справі №333/6289/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини Комунарський районний суд м.Запоріжжя вирішив позов задовольнити повністю; визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 ; стягнути з відповідачів Запорізької міської ради та ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі по 496 гривень 20 копійок з кожного; стягнути з відповідачів Запорізької міської ради та ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору у розмірі по 496 гривень 20 копійок з кожного; стягнути з відповідачів Запорізької міської ради та ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі по 6000 гривень з кожного.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та Запорізької міської ради залишено без задоволення, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року у цій справі залишено без змін; стягнуто з ОСОБА_2 та Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі по 3000 гривень з кожного.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 11 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2024 року залишено без змін.

Згідно з частинами 1, 2 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Як визначено частинами 4, 5 статті 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

У своїй заяві про перегляд рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2023 за нововиявленими обставинами відповідач ОСОБА_2 смерть позивача ОСОБА_3 вважає істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом та не була і не могла бути відома особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Тобто відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 424 ЦПК України передбачено, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Трачук Н.І. у судовому засіданні заявила, що відповідач ОСОБА_2 дізналася про смерть позивача ОСОБА_3 у лютому 2024 року.

Крім того, у матеріалах справи міститься касаційна скарга від 16.02.2024, подана через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Трачук Н.І., у якій зазначено про смерть позивача ОСОБА_3 . Це підтверджує те, що на день подання цієї касаційної скарги (16.02.2024) відповідачу ОСОБА_2 вже було відомо про смерть позивача ОСОБА_3 .

Суд також звертає увагу на те, що вказана касаційна скарга була подана 16.02.2024 до винесення 19.02.2024 державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, на яку посилається представник відповідача ОСОБА_2 .

Проте заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами було подано до суду лише 19.04.2024, тобто більше ніж через два місяці після того, як відповідач ОСОБА_2 дізналася про існування обставин (смерть позивача ОСОБА_3 ), що стали підставою для звернення до суду для перегляду судового рішення.

Отже, під час розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 пропустила встановлений пунктом 1 частини 1 статті 424 ЦПК України тридцятиденний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини 1 стаття 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з пунктом 6 частини 3 статті 426 ЦПК України до заяви додаються: у разі пропуску строку на подання заяви клопотання про його поновлення.

В ухвалі від 10 травня 2024 року суд звертав увагу відповідача ОСОБА_2 на необхідність додати до заяви клопотання про поновлення строку на подання заяви.

Проте відповідач ОСОБА_2 не додала до своєї заяви обґрунтоване клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, помилково стверджуючи, що даний строк нею пропущено не було. Так само таке клопотання не було подано й під час розгляду справи по суті.

У даному випадку суд вжив усіх можливих та достатніх заходів для забезпечення реалізації відповідачем ОСОБА_2 її процесуальних прав.

Водночас суд не може оцінювати поважність причин пропуску відповідачем ОСОБА_2 строку на подання відповідної заяви без клопотання про поновлення цього строку, так само як і поновлювати його за власною ініціативою.

У статті 126 ЦПК України передбачено наслідки пропущення процесуальних строків, зокрема: право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Хоча встановлений під час розгляду справи пропуск строку для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами сам по собі є підставою для залишення без розгляду заяви відповідача ОСОБА_2 , суд звертає увагу на те, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Суд враховує також положення пункту 1 статті 6, статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частину 1 статті 55, частини 1, 3 статті 124 Конституції України, статтю 2, частину 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд, ефективний засіб правового захисту та вирішення спору.

Визначення предмета та підстав заяви є правом заявника, у той час як встановлення обґрунтованості заяви обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення ЄСПЛ у справі «Kutiж v. Croatia», № 48778/99, § 25, 01.03.2002).

У судовій практиці ЄСПЛ неодноразово повторював, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено (наприклад, рішення у справі «Golder v. The United Kingdom», № 4451/70, § 35, 21.02.1975; у справі «Multiplex v. Croatia», № 58112/00, § 45, 10.07.2003; у справі «Сухорубченко проти Росії», № 69315/01, § 43, 10.02.2005, та інші).

Зважаючи на вищенаведене та задля остаточного вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ у справі «Brumгrescu v. Romania», № 28342/95, § 61-62, 28.10.1999; у справі «Рябих проти Росії», № 52854/99, § 52, 24.07.2003; у справі «Правєдная проти Росії», № 69529/01, § 24-25, 18.11.2004; у справі «Желтяков проти України», № 4994/04, § 42-43, 09.06.2011; у справі «Устименко проти України», № 32053/13, § 46, 29.10.2015, тощо).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Порядок перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільних справах врегулювано главою 3 розділу 5 ЦПК України.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відповідно до положень статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості надати цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.

Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, котрі беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Вищевикладене у підсумку означає, що за пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які одночасно відповідають всім наступним критеріям:

-входять до предмета доказування у відповідній справі;

-обґрунтовують вимоги або заперечення сторін;

-можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору;

-існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається;

-спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення;

-не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення;

-не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення;

-стали відомими тільки після ухвалення відповідного судового рішення.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 541/2460/16-ц, від 21.10.2020 у справі № 726/938/18, від 02.05.2024 у справі № 337/2451/23, від 20.05.2024 у справі № 404/4385/21, від 19.06.2024 у справі № 372/4154/18, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 127/10129/17, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 14.04.2021 у справі № 9901/819/18, від 25.05.2021 у справі № 752/4995/17, від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.

У даній справі смерть позивача ОСОБА_3 не входила до предмета доказування, не обґрунтовувала вимоги або заперечення сторін, відтак не могла вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників та не мала іншого істотного значення для правильного вирішення спору, а так само не спростовує фактичні дані, покладені в основу рішення суду, які абсолютно не залежали від смерті позивача ОСОБА_3 .

Це означає, що смерть позивача ОСОБА_3 не відповідає ознакам нововиявлених обставин за пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України, а тому не є підставою для перегляду ухваленого рішення суду у цій справі.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 просить закрити провадження у справі, посилаючись на норми пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України.

У пункті 7 частини 1 статті 255 ЦПК України закріплено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У позовній заяві позивачі просили визначити їм додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяв про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , мотивуючи це тим, що вони є її спадкоємцями першої черги за законом відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними.

Тобто, виходячи з предмета та підстав позову, спірними правовідносинами у даній справі є спадкові правовідносини, які врегульовані книгою 6 ЦК України.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Частиною 2 статті 1220 та частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Виходячи з положень частини 3 статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

З наведеного випливає, що у спірних спадкових правовідносинах у цій справі не лише допустимо правонаступництво, але й прямо передбачено законом. Це спростовує доводи відповідача ОСОБА_2 стосовно цього та виключає можливість закриття провадження за пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 була спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 , пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, у зв`язку з чим звернулась до суду для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Досліджені судом документи спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 . Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, доводять, що 26.05.2023 під час провадження у справі ОСОБА_3 померла, що засвідчується свідоцтвом про смерть від 29.05.2023 серії НОМЕР_1 , виданим Запорізький відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Тому ОСОБА_3 не встигла прийняти спадщину, що була відкрита після смерті ОСОБА_4 , через це право на прийняття належної їй частки у спадщині перейшло до її спадкоємців у порядку спадкової трансмісії на підставі статті 1276 ЦК України.

Документи вказаної спадкової справи підтверджують, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є її онук ОСОБА_1 на підставі заповіту від 22.05.2015, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-193.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Через наведені обставини єдиним процесуальним наслідком смерті позивача ОСОБА_3 могло би бути залучення до участі у справі її правонаступника (спадкоємця за заповітом) ОСОБА_1 , до якого через спадкову трансмісію після смерті ОСОБА_3 перейшло право на прийняття належної їй частки у спадщині ОСОБА_4 та який брав участь у цій справі як співпозивач, знав про смерть позивача ОСОБА_3 , але не повідомив про це суд і не подав заяву про залучення його до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_3 , що свідчить про відсутність порушень з боку суду його прав або охоронюваних законом інтересів.

Підстав для перегляду та скасування рішення суду щодо позивача ОСОБА_1 у розглядуваній заяві не наведено.

Пунктами 1-3 частини 3 статті 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на викладене, суд, враховуючи вищезазначені норми права, наявні докази та встановлені на їх підставі обставини, вбачає, що заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами подана з порушенням порядку, встановленого законом, і є необґрунтованою, а тому в її задоволенні необхідно відмовити та залишити рішення суду в силі.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд вбачає за необхідне зазначити таке.

За приписами частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 2-6 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Нормами частин 6-9 статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів; розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами 1, 2, абзацом 1 частини 8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, наведені у частині 3 статті 141 ЦПК України.

При визначенні розміру стягнення судових витрат суд враховує правові висновки, викладені в постановах: Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, згідно з якими розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже, є визначеним; Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19, згідно з якими розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також вказала, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Відповідачі не довели неспівмірність витрат на правничу допомогу, понесених позивачем ОСОБА_1 у сумі 9800 грн. Натомість позивач ОСОБА_1 надав суду всі підтверджуючі документи в обґрунтування вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які відповідають вищезазначеним вимогам ЦПК України, а саме: копію договору про надання правничої допомоги, копію ордера на надання правничої (правової) допомоги, копію акта-розрахунку надання послуг, копію квитанції.

З огляду на солідарність та рівність відповідачів при стягнені з них судових витрат суд вирішує стягнути з відповідачів Запорізької міської ради та ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі по 4900 грн з кожного.

Керуючись ст.ст.423-429 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2023 за нововиявленими обставинами відмовити та залишити в силі рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2023 у цивільній справі №333/6289/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Стягнути з відповідачів Запорізької міської ради (ЄДРПОУ: 04053915, м.Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 206) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу по 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) гривень з кожного.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 06 вересня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков