УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

09 серпня 2024 року м. Херсон

Суддя Херсонського місцевого суду Херсонської області Рядча Т.І., розглянувши заяву адвоката Довженка Валерія Івановича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ,

в с т а н о в и в:

Адвокат Довженко Валерій Іванович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Після подання позовної заяви адвокат Довженко Валерій Іванович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом накладення арешту на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, 2021 року випуску, державний номер: НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_2 . Вирішити питання про передачу арештованого автомобілю на відповідальне зберігання ОСОБА_1 через його представника адвоката Довженка Валерія Івановича. Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 1237500 грн. в усіх фінансових установах та банках, де б вони не знаходились. Накласти арешт на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., яка належить позивачу на підставі договору дарування, серія та номер: 691, посвідченого 19.05.2020р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Черкашиной Н.І. Накласти арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., яка належить позивачу на підставі договору дарування серія та номер: 2120, посвідченого 22.12.2020р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Солоцьким Д.О. Тимчасово обмежити відповідачку ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до вирішення позовної заяви про поділ спільного майна подружжя по суті судом.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву та дослідивши надані заявником докази, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Відповідно до роз`яснень наданих в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Отже, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звернувся до суду та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами про поділ спільного майна подружжя, а саме просив стягнути з відповідачки 1237500 грн., зобов`язати відповідачку повернути позивачу належний йому автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, 2021 року випуску, державний номер: НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_2 . Визнати особистою власністю позивача квартиру АДРЕСА_1 , а також квартиру АДРЕСА_2 .

На підтвердження своїх вимог представником позивача до суду надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів №389021838 від 31.07.2024 року, згідно якої позивачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 та квартира за адресою: АДРЕСА_4 на які позивач просить накласти арешт.

Звертаючись із заявою про забезпечення вищезазначеного позову, позивач посилався на те, що у відповідачки залишилась довіреність на розпорядження спірним майном, а саме вказаними квартирами, видана позивачем на ім`я ОСОБА_2 та на ім`я її матері, а позивач в силу знаходження в рейсі не може скасувати вказані довіреності.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Жодних доказів на підтвердження тих обставин, що спірне майно, а саме квартири належать відповідачці або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у неї чи в інших осіб, до суду не надано. До матеріалів справи надано виключно доказ на підтвердження того, що вказані квартири належать на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , доказів того, що відповідачка ОСОБА_2 має право розпоряджатися вказаним майном, або вчиняє дії, що утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду, не надано, доказів на підтвердження того, що майно придбане за період перебування сторін в шлюбу та спільним майном подружжя до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи вищенаведене, не вбачає підстав для задоволення позову, шляхом накладеня арешту на вказані квартири, оскільки вони на праві приватної власності належать позивачу, будь-яких доказів на підтвердження факту реальної загрози утруднення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог заявником не надано.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що на ім`я ОСОБА_2 та її матері видані довіреності на розпорядження майном, що може утруднити виконання рішення суду, які ОСОБА_1 не має можливості скасувати, оскільки вони не є обгрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами по справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заявник також просить суд накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 1237500 грн. в усіх фінансових установах та банках де б вони не знаходились, та накласти арешт на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER, 2021 року випуску, державний номер: НОМЕР_1 , чорного кольору, VIN-код: НОМЕР_2 . , однак суд приходить до висновку, що, накладення арешту на грошові кошти не конкретизовано рахунки у банківських установах, у з`язу з чим вимога носить загальний характер і має широке тлумачення. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, необхідність застосування заходів забезпечення позову, наявність підстав, які могли би вказувати на дії особи, внаслідок яких виконання рішення суду може бути утрудненим або ж неможливим.

До суду не надано доказів на підтвердження права власності на спірний автомобіль.

В матеріалах справи відсутня інформація про дійсну наявності у ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 1237500 грн. та набуття їх сторонами під час перебування у шлюбі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для накладення арешту на спірний автомобіль та грошові кошти в сумі 1237500 грн..

Що стосується вимоги представника заявника про тимчасове обмеження відповідачки ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до вирішення позовної заяви про поділ спільного майна подружжя по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19.

Враховуючи викладене, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження відповідачки ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Отже, в заяві про забезпечення позову позивачем не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.І.Рядча