Постанова

Іменем України

08 серпня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13583/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 23 березня 2023 року

в складі судді Батрин О. В.

у цивільній справі №757/63039/21-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон",

про стягнення грошових коштів,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ "ПРИВАТБАНК", Банк) на його користь кошти, які внесені ним до Банку та знаходилися на рахунках Банку станом на 16.05.2014, та не повернуті йому Банком на його вимогу, а саме за 7 договорами банківського вкладу та 6 договорами банківського обслуговування, а саме:

«Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 11 листопада 2013 року, сума коштів 10 000,00 грн;

«Накопичувальний», рахунок № НОМЕР_2 , дата 11 листопада 2013 року, - 641,09 грн;

«Депозит карта», рахунок НОМЕР_3 , - 1 412,17 грн;

«Пенсійна», рахунок НОМЕР_4 , - 1 279,36 грн;

«Депозит Плюс», рахунок НОМЕР_5 , дата 27 грудня 2012 року, - 182 485,48 грн;

«Депозит Плюс», рахунок НОМЕР_6 , дата 11 січня 2013 року, - 40 003,41 грн;

«Накопичувальний», рахунок НОМЕР_7 , дата 07 серпня 2008 року, - 21,94 грн;

«PLATINUM», рахунок НОМЕР_8 , - 2,08 дол. США;

«Карта моряка», рахунок НОМЕР_9 , - 6 900,80 дол. США;

«Gold», рахунок НОМЕР_10 , - 448,25 дол. США;

«Стандарт», рахунок НОМЕР_11 , дата 29 листопада 2010 року, - 17 121,56 дол. США;

«Депозит карта», рахунок НОМЕР_12 , - 459,96 Євро;

«Стандарт», рахунок НОМЕР_13 , дата 28 грудня 2009 року, - 21 152,21 Євро.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладені договори банківського вкладу та договори банківського обслуговування. Після проголошення РФ про включення Криму до складу РФ його рахунки у Банку були заблоковані. Доступ до інформації в особистому кабінеті «Приват24» було обмежено, інформації про кошти він немає дотепер.

Із засобів масової інформації ОСОБА_1 стало відомо, що Банк уклав договір про переведення боргу за депозитними договорами усіх кримських клієнтів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із ТОВ «ФК «Фінілон». Правочин щодо переведення боргу позивач не визнає, адже згоди на переведення своїх грошових коштів не надавав. Відповідач не підтвердив розірвання договорів, коштів не повернув.

За наведених обставин ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на його користь кошти, які обліковувалися на його рахунках станом на 16.05.2014 у загальному розмірі 235 843,45 грн, 24 472,69 доларів США, 21 612,17 Євро; відсотки за вкладами за період з 16.05.2014 по 17.11.2021 (до дня звернення із заявою до Банку про розірвання договорів та повернення коштів) за відсотковою ставкою на день укладення договорів у розмірі 311 257,19 грн, 16 449,85 доларів США та 34 701,21 Євро; 3% річних у розмірі 53 132,62 грн, 5 513,41 доларів США та 4 868,95 Євро; інфляційні втрати у розмірі 396 930,31 грн.

Відповідач позов не визнав та подав відзив. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення коштів в розмірі 1 279,36 грн за картковим рахунком № НОМЕР_14 є неправомірними, оскільки залишок коштів по вказаному рахунку становить 0,00 грн, що підтверджується письмовими доказами у справі. Щодо позовних вимог за договорами «Стандарт 366 днів» від 11.11.2013, де позивачем зазначена сума до стягнення 10 000 грн, та «Накопичувальний 366 днів» від 11.11.2013, де позивачем зазначена сума коштів 641,09 грн, то останні є безпідставними, оскільки за даними Департаменту обліку та розрахунків АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виявлено договорів за зазначеними реквізитами, які були б укладені між банком та позивачем. Належних доказів на підтвердження внесення коштів за вказаними договорами, як то квитанції про внесення коштів, до Банку позивачем не надано.

Також відповідач посилався на те, що заява про розірвання договору банківського вкладу, повернення вкладу та нарахування процентів від 18 листопада 2021 року та докази направлення такої заяви відповідачу засобами поштового зв`язку є неналежними доказами, оскільки вказана заява не містить належного підпису позивача та нотаріального посвідчення, а також вимогу було направлено позивачем неналежним чином та у спосіб, який не передбачає здійснення ідентифікації особи. Крім того, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 замість АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стало боржником за депозитними договорами, укладеним між позивачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які є предметом спору, а відтак саме ТОВ «ФК «Фінілон» несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладу. Позивачем не доведено розміру відсотків, які підлягають стягненню на його користь, тому неправильно здійснено розрахунок суми нарахованих відсотків, а отже вимоги про їх стягнення є безпідставними.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Позивач не погодився з рішенням суду та подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з формальних підстав та не розібрався належним чином в долучених до позовної заяви доказах.

Суд не захистив його права, як вкладника, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд повністю проігнорував обставини, які свідчать про порушення прав вкладника Банком, яке полягає в тому, що останній без згоди клієнта передав свої зобов`язання з виплати вкладів ТОВ "ФК "Фінілон".

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 23.03.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач також звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що укладений між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ТОВ "ФК "Фінілон" договір про переведення боргу від 17.11.2014 є правомірним, дійсним, укладений з дотриманням вимог чинного на той час законодавства і зберігає свою чинність для нового боржника (ТОВ "ФК "Фінілон"). Вважаючи, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про те, що належним відповідачем у даній справі є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", просив змінити та виключити з нього висновки щодо відсутності правових підстав наслідків для кредитора внаслідок переведення боргу від 17.11.2014.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційні скарги сторін залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 21 вересня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2024 року апеляційні скарги призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 30.07.2024 не з`явився.

Відповідач - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та третя особа - ТОВ "ФК "Фінілон", належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 30.07.2024 своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їхніх представників.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, а також у відповідності до вимог ч. 1 ст. 416 ЦПК України врахувала вказівки Верховного Суду, зазначені в постанові від 12.06.2024, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у період з 2008 року по 2014 рік між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено 13 договорів на різні суми, як в національній, так і в іноземній валютах.

На підтвердження укладення між ним та Банком договорів надав копії чотирьох депозитних договорів на суму: 180 000 грн (т. 1 а. с. 7); 40 003,41 грн (т. 1, а. с. 8), копію квитанції про внесення коштів в розмірі 40 003, 41 грн (т. 1, а. с. 9); 17 000 доларів США (т. 1, а. с. 10); 21 000 Євро (т. 1, а. с. 11).

Долучивши також до позовної заяви довідку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.05.2014 доводив, що станом на 16.05.2014 на його 13 рахунках знаходилися кошти на загальну суму 235 843,45 грн, 24 472,69 доларів США та 21 612,17 Євро (т. 1, а. с. 6).

Згідно квитанцій, роздрукованих через банкомат АТМ1247 від 16.05.2014: станом на 10:18:30 на картці 5….7919 залишок коштів 6 900, 80 доларів США та 82 326,54 грн (т. 1, а. с. 12); станом на 14:54:43 на картці 6….2987 залишок коштів 623, 84 доларів США та 7 442,41 грн (т. 1, а. с. 13).

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ "ФК "Фінілон" було укладено договір про переведення боргу (т. 1, а. с. 55-56).

Відповідно до умов Договору від 17.11.2014, електронний Додаток №1 містить перелік рахунків, відритих на ім`я ОСОБА_1 за 10 договорами, з яких було здійснено переведення Банком боргу на ТОВ "ФК "Фінілон", в тому числі і в частині грошових коштів ОСОБА_1 за договорами (т. 1 а. с. 58- 59).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав належним чином посвідчений витяг з електронного Додатку №1 до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, який містить розмір боргу за депозитними договорами, укладеними із ОСОБА_1 .

Також на підтвердження відсутності коштів на рахунку НОМЕР_14 , станом на день звернення до Банку із заявою про повернення коштів, відповідач надав виписку по рахунку, з якої вбачається, що рахунок на якому станом на 16.05.2014 обліковувалося 1 279, 36 грн було закрито після цієї дати. Станом на день звернення до суду на рахунку обліковується 0,00 грн (т. 1, а. с. 83-88).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» баланс по рахунку НОМЕР_14 за договором SAM *9455 - 0,00 UAH (т. 1 а. с. 66).

На заяву ОСОБА_1 від 18 листопада 2021 року Банк надав відповідь від 23 листопада 2021 року №20.1.0.0.0/7-211123/39869, якою повідомив заявника про неможливість прийняття заяви про розірвання договору та повернення коштів, оскільки позивачем порушено порядок звернення до банку із такою заявою, а саме: банк позбавлений можливості здійснити ідентифікацію особи, що підписала запит, оскільки він направлений засобами поштового зв`язку. Крім того, Банк повідомив, що відповідно до пункту 3.1 постанови Національного банку України №267 письмовий запит фізичної особи - клієнта банку має бути підписаний цією особою. Її підпис має бути засвідчений підписом керівника банку чи вповноваженою ним особою та відбитком печатки банку або нотаріально. При цьому відповідач роз`яснив, яким саме чином (способом) він може звернутися до банку, щоб його заява була прийнята до розгляду (т. 1, а. с. 64-65).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги є передчасними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних доказів звернення до банку із заявою про розірвання договору та/чи повернення вкладу з відсотками, а відтак відсутнє будь-яке не визнане або оспорюване право ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з`ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на 16.05.2014 на рахунках ОСОБА_1 , відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обліковувалися грошові кошти в розмірі 235843, 45 грн, 24 472,69 доларів США, 21 612,17 Євро (т. 1, а. с. 6).

18 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою в якій просив:

розірвати депозитні договори, укладені між ним та ПАТ «ПРИВАТБАНК»;

повернути йому всі грошові кошти, розміщені на поточних та депозитних рахунках АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відкритих на його ім`я;

надати копію всіх договорів, укладених між ОСОБА_1 та АТ КБ«ПРИВАТБАНК»;

меморіальний ордер, на підставі якого було здійснено переказ коштів ОСОБА_1 на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон»;

розпорядження, наказ тощо керівника на здійснення операції, що не визначена в правилах (процедурах) банку (переведення боргу за депозитним договором від 17 листопада 2014 року);

надати інформацію (виписку) про рух коштів за банківськими рахунками за весь час їх існування (з моменту відкриття і до сьогодні), відкритими в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 .

Як вже вказувалося вище, на вказане звернення позивача від 18.11.2021 Банк надав відповідь від 23.11.2021 №20.1.0.0.0/7-211123/39869, якою повідомив ОСОБА_1 про неможливість прийняття його заяви, оскільки останній порушив порядок звернення до банку із такою заявою.

Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що Банк відмовив ОСОБА_1 у поверненні грошових коштів за вкладами та відсотків.

Згідно правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №914/2649/17, якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт в силу прямої вказівки, що міститься в частині другій статті 651 ЦК України.

Проте, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та докази, на які посилається позивач у позовній заяві, залишив поза увагою висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12.02.2019 у справі №914/2649/17 і як наслідок дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позивач не надав належних доказів досудового звернення до Банку з вимогою про розірвання договорів та повернення депозитних вкладів з відсотками.

Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розділ 3 Постанови Національного банку України №267, на який посилався банк у відповіді позивачу на його заяву про розірвання депозитних договорів і повернення коштів, регулює питання порядку та меж розкриття інформації, що становить банківську таємницю, якою не є заява ОСОБА_1 в частині розірвання договорів депозитних вкладів, і не регулює питання щодо форми та порядку подання заяви саме про розірвання цих договорів.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що подання ОСОБА_1 позову у даній справі свідчить про те, що останній звернувся до суду за захистом свого порушеного права щодо повернення грошових коштів за депозитними договорами, про розірвання яких він подав заяву 18 листопада 2021 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення його права на судовий захист.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушив норми процесуального права, а тому у відповідності до вимог статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо стягнення коштів за депозитними договорами та договорами банківського обслуговування

Як вже вказувалося вище та підтверджується матеріалами справи, станом на 16.05.2014 на рахунках ОСОБА_1 , відкритих в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» обліковувалися грошові кошти за наступними договорами банківського обслуговування та депозитними договорами:

«Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 11 листопада 2013 року, сума коштів 10 000,00 грн;

«Накопичувальний», рахунок № НОМЕР_2 , дата 11 листопада 2013 року, - 641,09 грн;

SAMDN1531 - вклад «Депозит карта» на суму 1 412,17 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_15 ;

«Пенсійна» на суму 1 279,36 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_4 ;

№SAMDN7406 - вклад «Депозит плюс» від 27 грудня 2012 року на суму 182 485,0 48 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_16 ;

№ НОМЕР_17 - вклад «Депозит плюс» від 11 січня 2013 року на суму 40 003,41 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом нараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_18 ;

№ НОМЕР_19 - вклад «Накопичувальний» від 07 серпня 2008 року на суму 21,94 грн, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_20 ;

№SAMDN5721 - «PLATINUM» на суму 2,08 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_21 ;

№ НОМЕР_22 - «Карта моряка» на суму 6 900,80 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_23 ;

№SAMDN1234 - «Gold» на суму 448,25 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_24 ;

№ НОМЕР_25 - вклад «Стандарт» від 29 листопада 2010 року на суму 17 121, 56 дол. США, за умовами якого нараховані проценти за вкладом нараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_26 ;

«Депозит карта» на суму 459,96 євро, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_12 ;

№ НОМЕР_27 - вклад «Стандарт» від 28 грудня 2009 року на суму 21 152, 21 Євро, за умовами якого нараховані проценти за вкладом зараховуються на карту/рахунок № НОМЕР_28 .

Укладення депозитних договорів з Банком позивачем підтверджено лише за договорами №SAMDN7406, №SAMDN5271, №SAMDN1640 та №SAMDN5020, шляхом долучення до позовної заяви копій відповідних договорів (т. 1 а. с. 7-8. 10-11).

Разом з тим, факт наявності грошових коштів за 10 договорами на рахунках ОСОБА_1 визнано Банком.

Зокрема, електронний Додаток №1 до Договору від 17.11.2014 про переведення боргу, який було укладено між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ "ФК "Фінілон", містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення Банком боргу на ТОВ "ФК "Фінілон", в тому числі переведення боргу на ТОВ "ФК "Фінілон" було здійснено в частині грошових коштів ОСОБА_1 , що знаходилися на рахунках, відкритих на підставі депозитних договорів №SAMDN5020 від 28.12.2009, №SAMDN7406 від 27.12.2012, №SAMDN71 від 11.01.2013, №SAMDN6062, №SAMDN1640 від 29.11.2010 та договорів банківського обслуговування (карткові рахунки) № НОМЕР_29 , № НОМЕР_15 , № НОМЕР_24 , № НОМЕР_23 та № НОМЕР_21 .

Як вже вказувалося вище, на звернення ОСОБА_1 від 18.11.2021 Банк надав відповідь від 23.11.2021 №20.1.0.0.0/7-211123/39869, якою повідомив позивача про неможливість прийняття його заяви, тобто фактично відмовив у поверненні грошових коштів за вкладами.

Поруч з цим, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не заперечував факту укладення з позивачем п`яти вище перелічених депозитних договорів та п`яти договорів банківського обслуговування, а також визнав факт невиконання ним умов цих договорів із ОСОБА_1 , посилаючись на те, що кошти за цими банківськими вкладами, які є предметом розгляду, та відсотки нараховані на них, були передані ТОВ "ФК "Фінілон" на підставі Договору переведення боргу від 17.11.2014, що підтверджується електронним Додатком №1 до цього ж договору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду меморіальні ордери, які підтверджують здійснення факту переведення на ТОВ "ФК "Фінілон" грошових коштів за договорами, укладеними із ОСОБА_1 , разом з нарахованими відсотками (том 1, а. с. 143-202).

Зокрема, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано меморіальні ордери за наступними договорами, які були укладені із ОСОБА_1 :

№SAMDN5721 - «PLATINUM» на суму 2,08 дол. США;

«Депозитна карта» на суму 459,96 євро;

№SAMDN1531 - вклад «Депозит карта» на суму 1 412,17 грн;

№SAMDN30199 - «Карта моряка» на суму 6 900,80 дол. США;

№SAMDN5020 - вклад «Стандарт» від 28 грудня 2009 року на суму 21 029, 34 дол. США та 152, 21 дол. США;

№SAMDN1640 - вклад «Стандарт» від 29 листопада 2010 року на суму 17 033, 52дол. США та 121,56 дол. США;

№SAMDN7406 - вклад «Депозит плюс» від 27 грудня 2012 року на суму 180 887, 67 грн та 2 485,48 грн;

№SAMDN5271 - вклад «Депозит плюс» від 11 січня 2013 року на суму 40 516,33 грн;

№SAMDN6062 - вклад «Накопичувальний» від 07 серпня 2008 року на суму 24,26 грн;

№SAMDN1234 - «Gold» на суму 448,25 дол. США.

Водночас, аргументи апеляційної скарги відповідача про те, що укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ "ФК "Фінілон" Договору переведення боргу від 17.11.2014 свідчить, що даний позов пред`явлено до неналежного відповідача колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованими, оскільки відповідно в статті 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) зазначено, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між Банком та ТОВ "ФК "Фінілон" шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів. Саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ "ФК "Фінілон" є належним відповідачем у справі.

У даній справі, що переглядається, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024, відхиляючи доводи касаційної скарги Банку, теж послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі №199/3152/20.

Отже, посилання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у даній справі не знайшли свого підтвердження та відповідно не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів враховує, що заперечуючи проти позовних вимог, Банк зазначив, що заявлені позивачем вимоги про стягнення коштів в розмірі 1 279,36 грн за картковим рахунком № НОМЕР_30 (угода №SAMDP9455) не підлягають задоволенню, оскільки залишок коштів на вказаному рахунку - 0,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими доводами відповідача, оскільки згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.08.2022, яка підписана уповноваженою особою Банку та містить печатку Банку, підтверджується баланс по картковому рахунку № НОМЕР_30 (угода №SAMDP9455) - 0,00 грн (том 1, а. с. 66). Доказів протилежного позивач суду не надав.

Колегія суддів погоджується і з доводами відповідача, що є безпідставними та недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів по договорах: "Стандарт 366 днів", рахунок НОМЕР_33 від 11.11.2013 на суму 10 000 грн та "Накопичувальний 366 днів", рахунок № НОМЕР_2 , сума коштів 641,09 грн.

Так, заявляючи вимоги про стягнення коштів за означеними вище договорами "Стандарт 366 днів" та "Накопичувальний 366 днів" ОСОБА_1 , як того вимагає ст. 12, 77, 81 ЦПК України, не надав суду належних доказів укладення даних договорів.

Як вбачається з матеріалів справи 08.08.2022 Зозуля звертався до суду із клопотанням про витребування від позивача оригіналівдоговорів "Стандарт 366 днів", рахунок НОМЕР_33 від 11.11.2013 на суму 10 000 грн та "Накопичувальний 366 днів", рахунок № НОМЕР_2 , сума коштів 641,09 грн (т. 1, а с. 44-45).

Ухвалою суду від 28.09.2022 витребувано від банку вказані докази (т. 1 а с. 75).

На виконання ухвали суду Банком надано виписку по рахункам НОМЕР_31 , НОМЕР_14 , з якої вбачається про закриття рахунку та відсутність залишкових коштів на рахунку (т. 1, а. с. 83-88). 21.03.2021 надіслано на адресу суду належним чином засвідчені меморіальні ордери та докази надсилання витребуваних доказів позивачу (т. 1, а. с. 139-204).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів за трьома вище наведеними договорами посилався на те, що станом на день передання ТОВ "ФК "Фінілон" коштів, які обліковувалися на рахунках ОСОБА_1 , такі рахунки не обліковувалися. Позивачем доказів на підтвердження внесення коштів на ці рахунки, якими є квитанції про внесення коштів, до суду не подавалося.

Колегія суддів погоджується з такими доводами відповідача, оскільки довідка Банку від 16.05.2014 не може бути належним доказом існування заборгованості Банку за спірними договорами у загальному розмірі 11 920,45 грн, за обставин, коли з матеріалів справи вбачається, та підтверджується письмовими доказами долученими самим позивачем до позовної заяви, що останній станом на 16.05.2014 мав доступ до рахунків та користувався послугами банкомату (т. 1, а. с. 12-13). Також матеріалами справи підтверджено, що станом на 17.11.2014 такі рахунки за ОСОБА_1 не обліковувалися.

Оскільки за даними департаменту обліку та розрахунків АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виявлено цих двох договорів, позивач не надав доказів внесення цих коштів на спірні рахунки, колегія погоджується з доводами відповідача, викладеними у суді першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення коштів за спірними договорами у загальному розмірі 11 920,45 грн позивачем не доведено.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» після отримання вимоги від 18.11.2021 не виконало свого обов`язку перед ОСОБА_1 про повернення коштів за іншими договорами.

Так, ОСОБА_1 доведено факт укладання депозитних договорів та не повернення Банком коштів за наступними договорами: №SAMDN5020 - вклад «Стандарт» на суму 21 000,00 Євро; №SAMDN1640 - вклад «Стандарт» на суму 17 000,00 дол. США; №SAMDN7406 - вклад «Депозит плюс» на суму 180 000,00 грн; №SAMDN5271 - вклад «Депозит плюс» на суму 40 003,41 грн і цей факт визнано відповідачем.

Також відповідачем визнано, що Банком не повернуто кошти за наступними договорами:№SAMDN5721 - «PLATINUM» на суму 2,08 дол. США; «Депозит карта» на суму 459,96 Євро; №SAMDN1531 - вклад «Депозит карта» на суму 1 412,17 грн; №SAMDN30199 - «Карта моряка» на суму6 900,80 дол. США; №SAMDN6062 - вклад «Накопичувальний» на суму 21,94 грн та №SAMDN1234 - «Gold» на суму 448,25дол. США.

Доводи відповідача про переведення Банком коштів, які обраховувалися на рахунках ОСОБА_1 . ТОВ "ФК "Фінілон", є необґрунтованими та не звільняють відповідача від виконання обов`язку по поверненню коштів ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 1060 ЦК України визначено, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів, внесених за цими десятьма договорами підлягають задоволенню.

Щодо стягнення відсотків за умовами депозитних договорів

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути відсотки за період з 16.05.2014 по 16.11.2021, нараховані ним на суми вкладів лише за наступними договорами:

«Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 11 листопада 2013 року, сума коштів 10 000,00 грн;

№SAMDN7406 - вклад «Депозит плюс» на суму 182 485,48 грн;

№SAMDN5271 - вклад «Депозит плюс» на суму 40 003,41 грн;

№SAMDN1640 - вклад «Стандарт» на суму 17 121,56 дол. США;

№SAMDN5020 - вклад «Стандарт» на суму 21 152,21 Євро.

Як вже зазначалося вище позивачем не доведено факт наявності заборгованості за вкладом «Стандарт», рахунок № НОМЕР_1 , дата 11 листопада 2013 року, сума коштів 10 000,00 грн, з наступного за 16.05.2014 днем.

На підтвердження розміру відсоткової ставки, за якою обраховано відсотки, ОСОБА_1 до позовної заяви по Договору №SAMDN7406 - вклад «Депозит плюс», сума вкладу 180 000 грн, в якій визначено відсотки у розмірі 18% річних, надав заяву на оформлення вкладу та Додаткову угоду, згідно якої Банк збільшив процентну ставку на 2% річних (том 1, а. с. 7 та 7 на звороті).

Щодо відсоткової ставки по Договору №SAMDN5271 - вклад «Депозит плюс» на суму 40 003,41 грн ОСОБА_1 також надав заяву на оформлення вкладу, в якому відсоткова ставка становить 17% річних і Додаткову угоду, згідно якої відсоткову ставку Банком збільшено на 2% річних (том 1, а. с. 8 та 8 на звороті).

За Договором №SAMDN1640 - вклад «Стандарт», сума вкладу 17 000 дол. США, позивачем теж надано заяву на оформлення вкладу, в якій визначено відсоткову - 9% річних (том 1, а. с. 10).

Також ОСОБА_1 долучив Договір №SAMDN5020 - вклад «Стандарт», сума вкладу 21 000 Євро, в якому відсоткова ставка 13% річних.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відсотки позивач обраховував за вищевказаними договорами, виходячи з відсоткової ставки, яка діяла на час укладення вище зазначених договорів.

За розрахунками позивача відсотки за період з 16.05.2014 по 16.11.2021 становлять:

за Договором №SAMDN7406 від 27.12.2012 - 246 670,37 грн;

за Договором №SAMDN5271 від 11.01.2013 - 51 069,56 грн;

за Договором №SAMDN1640 від 29.11.2010 - 16 449,85 дол. США;

за Договором №SAMDN5020 від 28.12.2009 - 34 701,21 Євро.

Колегія суддів не погоджується з такими розрахунками позивача, враховуючи наступне.

Перевіряючи правильність нарахування позивачем відсотків за вказаними вище чотирма договорами, колегія суддів бере до уваги лише період нарахування з 16.05.2014 по 16.11.2021, тобто в межах пред`явлених ОСОБА_1 позовних вимог в частині стягнення відсотків, а саме за період дії договорів.

Порядок та умови нарахування і виплати відсотків за умовами договору законодавцем передбачено в ст. 1060, 1061 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України).

В частині шостій статті 1061 ЦК України зазначено, що у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Умовами Договорів №SAMDN7406 від 27.12.2012 - вклад «Депозит плюс» (відсоткова ставка - 18% річних), №SAMDN5271 від 11.01.2013 - вклад «Депозит плюс» (відсоткова ставка - 17% річних) та №SAMDN1640 від 29.11.2010 - вклад «Стандарт» (відсоткова ставка - 9% річних) було визначено строк вкладу 6 місяців за кожним.

Умовами Договору №SAMDN5020 від 28.12.2009 - вклад "Стандарт" було визначено строк вкладу на 12 місяців з відсотковою ставкою - 13% річних.

Пунктами 3, 4 заяв на оформлення вкладів "Депозит Плюс" та "Стандарт" за договорами №SAMDN7406 від 27.12.2012 - вклад "Депозит Плюс", №SAMDN5271 від 11.01.2013 - вклад "Депозит Плюс" та №SAMDN1640 від 29.11.2010 - вклад "Стандарт" визначено, що у разі, якщо по закінченню строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений в заяві. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк (п. 3). При продовженні строку вкладу розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, діючій в Банку для продовжених депозитних вкладів даного найменування та строкуна день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод (п. 4) (том 1, а. с. 7-8, 10).

Пунктом 6 Договору №SAMDN5020 від 28.12.2009 - вклад "Стандарт" визначено, що у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу, клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу (письмово у відділенні банку або по телефону клієнтської підтримки, то вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений в п. 1 даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в Банку. При цьому, початок нового строку вкладу та нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. При продовженні строку вкладу розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, діючого в Банку для продовжених депозитних вкладів даного найменування та строк на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору. Відсотки на черговий строк вкладу нараховуються на суму вкладу. Наступне продовження строку вкладу здійснюється в такому ж порядку (том 1, а. с. 11).

Отже, умовами договорів №SAMDN7406 від 27.12.2012, №SAMDN5271 від 11.01.2013, №SAMDN1640 від 29.11.2010 та №SAMDN5020 від 28.12.2009, при продовженні строків вкладів, розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу здійснюється по відсотковій ставці, діючій в Банку на день закінчення попереднього строку вкладу.

Встановленою є та обставина, що всі чотири договори №SAMDN7406 від 27.12.2012, №SAMDN5271 від 11.01.2013, №SAMDN1640 від 29.11.2010 та №SAMDN5020 від 28.12.2009 неодноразово були автоматично продовжені (автопролонговані), оскільки в матеріалах справи наявні докази, що ОСОБА_1 не звертався особисто до банку із заявою про відмову від продовження строку вкладу за договорами. А вперше із заявою про розірвання договорів та повернення вкладів ОСОБА_1 звернувся 18.11.2021, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас, як вже вказувалося вище, відсотки за цими договорами ОСОБА_1 просив стягнути за період з 16.05.2014 по 16.11.2021, тобто за умовами договорів, які неодноразово були автоматично продовжені.

У зазначений позивачем період, є загальновідомим той факт, про що міститься інформація в мережі Інтернет, що відсоткова ставка за депозитними вкладами в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не була постійною та змінювалася. Так, за даними мережі Інтернет, відсоткова ставка за депозитними вкладами у 2014 році становила 10% річних, у 2015 році - 11,5% річних, у 2016 році змінювалася з - 7,5% річних до 5% річних, у 2017 році змінювалася з 4,3% річних до 3% річних, у 2018 році становила 2,5% річних, а з 03.09.2018 - 2% річних, у 2019 році - 2% річних, у 2020 році - 1% річних та у 2021 році - 0,01% річних.

Також в мережі Інтернет є відомості про те, що депозити у гривні, доларах США та Євро у вказаний позивачем період теж не були постійними.

Отже, в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» неодноразово змінювалася відсоткова ставка за депозитними вкладами, в тому числі у період з 16.05.2014 по 16.11.2021, за який ОСОБА_1 просить стягнути відсотки за договорами №SAMDN7406 від 27.12.2012, №SAMDN5271 від 11.01.2013, №SAMDN1640 від 29.11.2010 та №SAMDN5020 від 28.12.2009, що автоматично продовжувалися до 18.11.2021.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просив стягнути відсотки за депозитними договорами за умовами договору, а підписавши договір, сторони погодили, що при пролонгації договору підлягає застосуванню відсоткова ставка, діюча в Банку на день закінчення попереднього строку вкладу.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, саме на позивача покладено обов`язок надати докази на підтвердження того, який саме розмір відсоткової ставки діяв в Банку на день закінчення попереднього строку вкладу, на кожен період пролонгації.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належними доказами розміру процентної ставки, яка діяла в Банку для продовжених депозитних вкладів на день закінчення попереднього строку вкладу є Протокол про встановлення Банком розміру відсотків за депозитами.

Позивач не надав суду належних доказів, як то протоколів чи наказів Банку, якими було встановлено відсоткову ставку, діючу в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», для продовжених депозитних вкладів у період з 16.05.2014 по 16.11.2021.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавцем в ст. 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Разом з цим, законодавець передбачив безліч можливостей, які можуть бути використані позивачем для збирання доказів, якщо в останнього є труднощі у їх отриманні (ст. 84, 116 ЦПК України).

Матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до Банку із заявою про надання інформації про діючу відсоткову ставку за депозитними договорами на день пролонгації договорів.

Також позивач не звертався, а ні до суду першої інстанції, а ні до суду апеляційної інстанції з клопотанням про витребування таких доказів у відповідача через неможливість отримання таких доказів самостійно.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами застосування до пролонгованих договорів відсоткової ставки, яка діяла на час підписання договору, за умови, що сторони погодили, що така ставка є змінною.

Колегія суддів наголошує на тому, що апеляційний суд, дотримуючись принципу диспозитивності, з власної ініціативи таких доказів також не має права витребовувати.

За приписами ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів належними доказами наявність правових підстав для стягнення відсотків у період з 16.05.2014 по 16.11.2021 за вище зазначеними договорами, виходячи із відсоткової ставки, яка діяла на час підписання договору.

Колегія суддів обізнана із своїм обов`язком щодо наведення власних розрахунків. Але для наведення власних розрахунків необхідно мати докази на підтвердження вихідних даних як то: сума вкладу, строк дії та розмір відсоткової ставки.

В матеріалах справи наявні докази на підтвердження суми вкладів, строку дії, але відсутні докази розміру відсоткової ставки, яка підлягала застосовуванню при пролонгації договору на новий строк.

В мережі Інтернет є лише відомості про те, що відсоткова ставка по депозитам в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у спірний період не була постійною, є відомості про те, які діяли відсоткові ставки, але відсутні відомості з якого дня такі відсоткові ставки змінювалися. В мережі Інтернет, в загальному доступі, не було знайдено Протоколів Банку про встановлення розміру відсоткових ставок, що виключило можливість колегії суддів навести власні розрахунки.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК», уклавши із ТОВ "ФК "Фінілон", визнав існування заборгованості за відсотками в тому розмірі, які були нараховані на день укладення 17.11.2014 між ним ТОВ "ФК "Фінілон" Договору про переведення боргу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що і у відзиві на позовну заяву, і в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, а також під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме в судовому засіданні 02.07.2024 представник відповідача визнав, що переведений ТОВ "ФК "Фінілон" борг вже включає нараховані відсотки.

Як вже вказувалося вище, згідно електронного Додатку №1 до Договору про переведення боргу від 17.11.2014:

за Договором №SAMDN7406 від 27.12.2012 переведено грошові кошти в сумі 180 887,67 грн та 2 485,48 грн, з яких сума вкладу 180 000,00 грн (т. 1, а. с. 185);

за Договором №SAMDN5271 від 11.01.2013 переведено грошові кошти в сумі 40 516,33 грн з яких сума вкладу 40 003,01 грн (т. 1 а. с. 189);

за Договором №SAMDN1640 від 29.11.2010 переведено грошові кошти в сумі 17 033,52 доларів США та 121,56 доларів США, з яких сума вкладу 17 000 доларів США (т. 1, а. с. 179);

за Договором №SAMDN5020 від 28.12.2009 переведено грошові кошти в сумі 21 029, 34 Євро та 152, 21 Євро, з яких сума вкладу 21 000 Євро (т. 1, а. с. 171).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доведеним розмір відсотків за:

Договором №SAMDN7406 від 27.12.2012 в сумі 3 373,15 грн (180887,67+2485,48-180000);

Договором №SAMDN1640 від 29.11.2010 - 155, 08 доларів США (17033,52+121,56-17000);

Договором №SAMDN5020 від 28.12.2009 - 181, 55 Євро (21029,34+152,21-21000);

Договором №SAMDN5271 від 11.01.2013 - 513, 32 грн (40516,33-40003,01).

Крім того, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення сум вкладу за Договором «Стандарт» від 11.11.2013 на суму10 000 грн, у зв`язку з недоведеністю порушеного права, то й відсутні правові підстави для стягнення відсотків нарахованих позивачем за цим Договором.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути 3% річних та інфляційній втрати за період з 16.05.2014 по 17.11.2021.

Проте, визначаючи такий період для стягнення 3% річних та інфляційних втрат (з 16.05.2014 по 17.11.2021), ОСОБА_1 не обґрунтував та відповідно не надав доказів порушення відповідачем його права, як вкладника, саме з 16.05.2014, враховуючи, що вимогу про повернення вкладів подано 18.11.2021 і саме до цього часу позивачем заявлялися вимоги про стягнення відсотків за умовами договору.

Як неодноразово вказувалося вище, з вимогою про повернення вкладів та відсотків за вкладами позивач звернувся до Банку 18.11.2021, але така вимога не була виконана останнім.

З урахуванням наведених обставин, право у ОСОБА_1 на стягнення з Банку 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України через прострочення виконання зобов`язання виникло після 18.11.2021, тоді як просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 16.05.2014 по 17.11.2021.

Згідно вимог ч. 1 с. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що прострочення виконання Банком зобов`язання розпочалося з 18.11.2021 року, а вимоги про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України заявлено до вказаного періоду, то позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат через їх недоведеність, то відсутні підстави для розгляду клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в цій частині позовних вимог.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" про те, що він є неналежним відповідачем у справі, то його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З Банку підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 кошти за договорами та відсотки за період з 16.05.2014 по 17.11.2021 (у доведеному розмірі):

№SAMDN5020 - «Стандарт» - 21 185, 55 Євро, з яких: сума вкладу 21 000,00 євро та 181, 55 Євро сума відсотків;

№SAMDN1640 - вклад «Стандарт» - 17 155,08 дол. США, з яких: 17 000,00 дол. США сума вкладу та 155, 08 доларів США відсотків;

№SAMDN7406 - вклад «Депозит плюс» - 183 373, 15 грн, з яких: 180 000,00 грн сума вкладу та 3 373,15 грн сума відсотків;

№SAMDN5271 - вклад «Депозит плюс» - 40 516, 33 грн, з яких: 40 003,41 грн сума вкладу та 513, 32 грн сума відсотків;

№SAMDN5721 - «PLATINUM» - 2,08 дол. США;

«Депозит карта» - 459,96 євро;

№SAMDN1531 - вклад «Депозит карта» - 1 412,17 грн;

№SAMDN30199 - «Карта моряка» - 6 900,80 дол. США;

№SAMDN6062 - вклад «Накопичувальний» - 21,94 грн

та №SAMDN1234 - «Gold» - 448,25 дол. США,

а всього: 225 323, 59 грн, 24 506, 21 доларів США, 21645,51 Євро.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює і розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки звернувся до суду за захистом свого порушеного права, як споживача банківських послуг.

При зверненні ОСОБА_1 до суду з даним позовом у 2021 році, враховуючи ціну позову - 4 060 221,54 грн, у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" підлягав сплаті максимальний розмір судового збору в сумі 11 350 грн.

Відповідно до пп. 6 п.1 ч. 2. ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Отже, при поданні ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі підлягав сплаті судовий збір в сумі 17 025 грн (11350х150%).

Відтак, загальний розмір судового збору, який підлягав сплаті ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом та з апеляційною скаргою становить 28 375 грн (11350+17025).

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ "ПриватБанк" за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 17 025, що підтверджується платіжним дорученням № PROM2B9JCT від 12.04.2023 (том 1, а. с. 220).

Судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача задоволено частково, а в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовлено. Скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 1 522 330,80 грн, що становить 37,49% від ціни позову.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено, то відсутні правові підстави для компенсації останньому за рахунок держави сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Водночас, ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з АТ КБ "ПриватБанк" в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 10 637,79 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відсотковому співвідношенні, а інша сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем - 17 737,21 грн (28375-10637,79) компенсується за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на корить ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 225 323 (двісті двадцять п'ять тисяч триста двадцять три) грн 59 коп., 24 506 (двадцять чотири тисячі п'ятсот шість) доларів США 21 цент і 21 645 (двадцять одна тисяча шістсот сорок п'ять) Євро 51 євроцент.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в дохід держави судовий збір в сумі 10 637 (десять тисяч шістсот тридцять сім) грн 79 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_32 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (; юридична особа: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д).

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська