Провадження №: 2/336/231/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.21 ОСОБА_1 , через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з вказаним позовом, в якому, посилаючись на положення ст.ст.1166-1167 та ст.23 ЦК України, просив: 1) поновити строк звернення з вказаним позовом до суду; 2) стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у сумі 1 000 000 гривень; 3) стягнутим з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у сумі 105 000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до розпорядження МВС України від 02.12.2010 №1115 «Про організацію підвищення кваліфікації та спеціалізації працівників органів внутрішніх справ України у 2011 році» та плану - рознарядки МВС України на 2011 рік з 06.06.2011 по 11.06.2011 в ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка (м. Луганськ) проходили курси підвищення кваліфікації старших оперуповноважених в особливо важливих справах, старших оперуповноважених, оперуповноважених відділів, секторів розкриття злочинів проти особи У(В)КР ГУМВС, УМВС. Жабко О.Ю. як оперуповноваженого УКР ГУМВС України в Донецькій області майора міліції, було направлено на вказані курси від ГУМВС України в Донецькі області. ОСОБА_1 своєчасно прибув у розпорядження ЛУВС України та зареєструвався. З 06.06.2011 по 10.06.2011 у них були теоретичні та практичні заняття. 10.06.2011 близько 17.00 години керівник відпустив курсантів до бібліотеки для самопідготовки, так як 11.06.2011 повинен бути заключний іспит. ОСОБА_1 з іншими студентами вийшли з академії та пішли на автобусну зупинку, щоб доїхати до бібліотечного закладу. Зупинка знаходилася по АДРЕСА_1 . Метрів 50 біля зупинки, задньою частиною до тротуару стояв автомобіль «КамАЗ» державний номер НОМЕР_1 , який зупинився в забороненому місті та перешкоджав проходу пішоходів. В цей час ОСОБА_1 помітив, що позаду автомобіля по тротуару йшла літня жінка. «КамАЗ» в цей час завівся та проїхав кілька метрів назад, збивши жінку, яка впала обличчям на асфальт тротуару та в неї з обличчя пішла кров. ОСОБА_1 зрозумів, що водій «КамАЗа» скоїв злочин, тому для затримання та подальшої передачі підозрюваної особи до ОВС, ОСОБА_1 підбіг до автомобіля зі сторони лівих дверей водія. «КамАЗ» тим часом зупинився, але водій не вимикав двигун. ОСОБА_1 став на підставку для ніг біля двері водія та через скло показав своє службове посвідчення та запропонував водієві вимкнути двигун та вийти з автомобіля. Як тільки водій побачив службове посвідчення він з силою пхнув двері і ОСОБА_1 впав з підставки для ніг на дорогу біля переднього колеса автомобіля. У цей час водій автомобіля почав рух у сторону дороги, та повернув кермо таким чином, що передніми колесами переїхав ОСОБА_1 обидві ноги. Водій автомобіля «КамАЗ» державний номер НОМЕР_1 після скоєного злочину відносно ОСОБА_1 та невідомої жінки втік з місця ДТП на вищезазначеному автомобілі, чим вкотре порушив ПДР України. Після того, як водій автомобіля «КамАЗ» втік, колеги ОСОБА_1 визвали співробітників ДАІ та швидку допомогу. ОСОБА_1 згідно з медичної виписки була надана первинна медична допомога. Без свідомості він був доставлений до міської лікарні м. Луганська. На ранок його забрала карета «швидкої допомоги» до м. Донецька, де був доставлений до Донецького обласного травматологічного центру та в ургентному порядку були зроблені дві операції. ОСОБА_1 був встановлений діагноз (мовою оригіналу): «Открытый 1А тип по Каплану-Марковой оскольчатый перелом диафиза обеих костей левой голени в с/З со смещением обломков. _Закрытый внутрисуставной перелом медиальной лодыжки без смещения отломков. Закрытый перелом головки лучевой кости левого предплечья. Гематомы и ссадины туловища и конечностей». Після того як ОСОБА_1 потрапив до лікарні йому було зроблено: «1. ВЧКО левой голени АВФ 2. ВЧКО правой голени АВФ модулем голень стопы». В Донецькому обласному травматологічному центрі ОСОБА_1 знаходився з 11.06.2011 по 06.07.2011, а після виписки проходив курс лікування вдома до 08.01.2012. За фактом завдання ОСОБА_1 та невідомій жінці тілесних ушкоджень в результаті ДТП, співробітниками прокуратури Луганської області та ОВС були порушені кримінальні справи. В подальшому, у зв`язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції обидві кримінальні справи були втрачені, ОСОБА_1 повторно звернувся з відповідною заявою до ОВС, в результаті чого було зареєстроване кримінальне провадження №0001100 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно з матеріалами вказаного кримінального провадження, водієм, який керував «КамАЗ» був ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Люкс ЛТД». Постановою слідчого Білокуракинського відділу поліції від 13.12.2017 кримінальне провадження №0001100 від 16.07.2016 перекваліфіковано з ч.1 ст.286 КК України на ч.1 ст.122 КК України. Згідно даної постанови, перекваліфікація була здійснена у зв`язку з тим, що в ході слідства було встановлено, що водій автомобіля «КамАЗ», державний номер « НОМЕР_1 », ОСОБА_2 навмисно здійснив на наїзд на ОСОБА_1 з метою уникнення подальшої кримінальної відповідальності. В результаті незаконних дій відповідача, ОСОБА_1 була спричинена моральна та матеріальна шкода, оскільки він зазнав сильних фізичних страждань та був вимушений прикутий до ліжка протягом півроку, що повністю змінило його спосіб життя; після одужання отримав інвалідність 2 групи; в подальшому був звільнений з роботи у зв`язку з неможливістю виконувати свої функціональні обов`язки, що повністю змінило життя. Матеріальна шкода полягає в тому, що ОСОБА_1 був вимушений купувати ліки на лікування та наймати сторонніх осіб для догляду, так як не міг самостійно пересуватися, а перші місяці взагалі вставати з ліжка.

У зв`язку з вищевказаними подіями, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Люкс ЛТД» про стягнення матеріальної та моральної шкоди до Оріхівського районного суду Запорізької області, заочним рішенням якого від 06.06.2018 позовну заяву задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Люкс ЛТД» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 105 000 гривень та моральну шкоду у сумі 75 000 гривень, в іншій частині позовних вимог - відмовлено. Додатковим рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.02.2019 задоволено заяву ОСОБА_1 та стягнуто з ТОВ «Люкс ЛТД» на його користь судові витрати на публікацію оголошення в сумі 640 грн. та витрати на поштові відправлення у сумі 38 грн. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.02.2019 виправлено описку у рішенні суду від 06.06.2018, а саме правильно зазначено державний номерний знак автомобіля з « НОМЕР_2 » на « НОМЕР_1 ». Не погоджуючись з заочним рішенням суду від 06.06.2018 в частині стягнутого розміру моральної шкоди, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.12.2018 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2018 - без змін. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.04.2019 заяву ТОВ «Люкс ЛТД» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ТОВ «Люкс ЛТД» подало апеляційну скаргу. Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.09.2019 заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2018 та постанову Запорізького апеляційного суду від 07.12.2018 - скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 29.07.2020 за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 , постанови Запорізького апеляційного суду від 07.12.2018 та 03.09.2019 були скасовані, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Запорізького Апеляційного Суду від 21.04.2021 по справі №323/1629/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ «Люкс ЛТД» - задоволено: заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2018 у цій справі було скасоване та в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Люкс ЛТД» про стягнення матеріальної і моральної шкоди було відмовлено. В своїй постанові колегія суддів Запорізького апеляційного суду зазначила, що «…Якщо шкода, завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Відшкодування здійснює сама особа, яка завдала шкоди, на загальних підставах деліктної відповідальності (див. коментар до ст. 1166 ЦК). Саме така ситуація і сталася 10.06.2011, коли водій ОСОБА_2 не виконував свої трудові функції, а уникав його затримання позивачем у зв`язку з наїздом на пішохода. У зв`язку із зазначеним і відбулась перекваліфікація правопорушення з ч.1 ст.286 КК на ч.1 ст.122 КК України у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_1 визнано потерпілим. А тому саме у тому кримінальному провадженні він не позбавлений заявити цивільний позов до винуватця, яким йому було спричинено тілесні ушкодження.» ОСОБА_1 у позові зазначає, що суд задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «Люкс ЛТД» у зв`язку з тим, що Товариство не є належним відповідачем по справі, а належним відповідачем є саме водій автомобіля «КамАЗ» - ОСОБА_2 .

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021, позовній заяві було присвоєно єдиний унікальний номер №323/2071/21 (провадження №2/323/715/21) та 11.08.2021 передано на розгляд судді Плечищевій О.В.

Ухвалою від 11.08.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 16.09.2021 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.

04.10.2021 позивачем через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано клопотання про долучення доказів та про надання можливості брати участь в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 04.10.2021 вищевказане клопотання позивача задоволено.

27.10.2021 підготовче засідання відклалося, у зв`язку з неявкою відповідача

03.11.2021 позивачем через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано клопотання про надання можливості брати участь в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 03.11.2021 вищевказане клопотання позивача задоволено.

03.11.2021 позивачем через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подано клопотання про витребування з Державного реєстру виборців України інформації стосовно офіційної реєстрації відповідача.

09.11.2021 на адресу суду надійшла письмова заява від ОСОБА_2 , в якій останній зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що про перебування справи на розгляді у суді йому стало відомо випадково, позовної заяви з додатками він не отримував, її зміст йому невідомий, але припускає, що позов ОСОБА_1 може стосуватися події, яка відбулась 10.06.2011 у м. Луганськ. В Заяві зазначив, що жодного ДТП за його участю не було, кримінальна справа по даному факту у 2011 році не порушувалась і він не притягувався ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності по описаному позивачем факту ДТП. Більш того, розпискою ОСОБА_1 від 11.06.2011, наданою ним особисто, позивач зазначив, що у нього відсутні претензії до водія. Також, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у порушенні кримінального провадження за фактом отримання ним тілесних ушкоджень ще у 2011 році. Відомо, що позивач ОСОБА_1 звертався з аналогічним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди саме по цьому факту до підприємства ТОВ «ЛЮКС ЛТД» м. Амвросіївка Донецької області, з яким він ( ОСОБА_2 ) на той час перебував у трудових відносинах. Цивільна справа №323/1645/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЛЮКС ЛТД» розглядалась Оріхівським районним судом. Заочним рішенням від 06. 06.2018 позов був частково задоволений: з ТОВ « ЛЮКС ЛТД» на користь ОСОБА_3 було стягнуто 105 000 грн. матеріальної шкоди та 75 000 грн. моральної шкоди, а також 1 800 грн. судового збору. Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.09.2019 зазначене рішення було скасовано, в задоволенні вимог ОСОБА_1 було відмовлено повністю. Постановою Верховного Суду від 29.07.2020 за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 постанови Запорізького апеляційного суду від 07.12.2018 та 03.09.2019 були скасовані, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.04.2021 апеляційна скарга ОСОБА_1 була відхилена, апеляційна скарга ТОВ «ЛЮКС ЛТД» задоволена. Ухвалено нове рішення, яким рішення Оріхівського районного суду було скасовано та в задоволені вимог ОСОБА_1 було відмовлено повністю. Постанова суду не оскаржена. Під час розгляду справи в апеляційному суді він ( ОСОБА_2 ) надавав оригінали особистих розписок ОСОБА_3 , про те, що той не має жодних претензій до нього, постанову про відмову у порушені кримінального провадження. З матеріалів цивільної справи № 323/1629/17 вбачається, що за подією травмування ОСОБА_1 постановою інспектора відділення оформлення матеріалів ДТП та дізнання відділу ДАЇ з обслуговування районів м. Луганська УДАЇ УМВС України в Луганській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_4 від 23.06.2011 в порушенні кримінальної справи відмовлено. Проте, в подальшому за заявою ОСОБА_1 від 15.06.2015 було відкрито кримінальне провадження №0001100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В ході апеляційного розгляду було встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування СВ відділення поліції № 1 Сватівського РВП ГУНП в Луганській області. Апеляційним судом були витребувані документи з матеріалів кримінального провадження: протокол огляду місця події від 10.06.2011, протоколи допитів свідків, його ( ОСОБА_2 ) пояснення від 11.06.2011, висновок експерта №57 від 22.07.2015, складений по медичним документам травмування та лікування ОСОБА_3 , копії яких надавались у цивільній справі, а також надані самим позивачем, а тому підлягало перевірці, чи дійсно вони належать до матеріалів кримінального провадження. Крім того, слідчим СВ Білокураківського ВП ГУНП в Луганській області ст. лейтенантом ОСОБА_5 апеляційному суду було надано прийняту ним постанову від 13.12.2017 про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, у якій кваліфікацію з ч.1 ст.286 КК замінено на ч.1 ст.122 КК України. Слідчим зазначено апеляційному суду, що про підозру у цьому провадженні нікому не повідомлено, а ОСОБА_2 в будь-якому статусі пояснення не надавав, а лише долучено фотокопію його пояснень від 11.06.2011. Всі ці матеріали знаходяться в цивільній справі №323/1629/17, яка зберігається в архіві Оріхівського районного суду, які він ( ОСОБА_2 ) просив витребувати. Окремо у заяві зазначено, що він не може особисто ані отримати позовну заяву, ані брати участь у судових засіданнях, так як проживає на тимчасово окупованій території, за межі якої не виїжджав з 2014 року та не може виїхати.

В судове засідання 30.11.2021 відповідач не з`явився. З позивачем було здійснено судове засідання в режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 30.11.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президентом України було видано Указ №64/2023 «Про введення воєнного стану в Україні».

На підставі Розпорядження Верховного Суду № 29/0/9-22 від 10.05.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», розгляд справ, які відносяться до територіальної підсудності Оріхівського районного суду Запорізької області здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.

На виконання вищевказаного розпорядження, 10.05.2023 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з Оріхівського районного суду Запорізької області надійшли матеріали судових справ (цивільного провадження), до складу яких увійшли і матеріали вказаної справи.

Матеріали розглянутих Оріхівським районним судом Запорізької області судових справ, на підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10 травня 2022 року № 29/0/9-22, яким територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області змінено та визначено Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, Оріхівським районним судом Запорізької області до архіву Шевченківського районного суду м. Запоріжжя не передавались.

На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2023, матеріали цивільної справи №323/2071/21 (провадження№2/336/21832023) надійшли в провадження судді Звєздової Н.С.

Починаючи з 12.05.2023, судом на виконання вимог ст.187 ЦПК України, здійснювалися запити щодо встановлення зареєстрованого місця проживання сторін.

04.09.2023 позивач через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою суду від 02.10.2023 суддею Звєздовою Н.С. матеріали справи прийнято до свого провадження, відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Відповідачем відзив на позов подано не було.

09.01.2024, 11.04.2024 позивач через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернувся до суду з клопотанням про витребування з Державних установ інформацію про РНОКПП та місце реєстрації відповідача.

09.01.2024 та 12.01.2024 судом зроблено відповідні запити, відповідь з ДПС України на який надійшла 16.01.2024.

В підготовче судове засідання, призначене на 09.01.2024, 13.02.2024 сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Порядок здійснення судових викликів і повідомлень, передбачений Главою 7 ЦПК України, відповідно до ч.9 ст.128 якого, суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

У зв`язку з неявкою учасників по справі в судове засідання, а також не надання письмових заяв, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без їх участі, секретарем судового засідання 13.02.2024, 11.04.204 та 09.05.2024 було здійснено телефонні виклики сторін по справі на номери телефонів, зазначені сторонами в матеріалах справи. Проте, було отримано інформацію, що обидва телефони (позивача та відповідача) знаходяться поза зоною досяжності.

В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, а тому ухвалою суду від 09.05.2024 закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ст.223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку зокрема з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

При вирішенні питання подальшої можливості розгляду справи без належного повідомлення відповідача про розгляд справи, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Як вбачається з положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому слід зазначити, що надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, зважаючи на обставини конкретної справи, і необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів у цивільному судочинстві може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

З урахуванням зазначеного, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, суд під час розгляду справи здійснював всі можливі заходи з повідомлення відповідача ОСОБА_2 про наявність позову до нього та розгляд справи у суді.

Так, з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, суд звертався з відповідними запитами до відповідних установ.

Згідно відповідей, встановити зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 не виявилося можливим, з огляду на що судом здійснювалися виклики останнього за допомогою направлення СМС-повідомлення на номер телефону, що наявний в матеріалах справи, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду.

Згідно Довідки про доставку СМС-повідомлення від 15.04.2024, ОСОБА_2 отримано повідомлення «Судова повістка про виклик до суду по справі, призначеній на 09.05.2024 о 09.00 годині» на номер телефону, зазначений на поштовому конверті, в якому надійшла заява- заперечення ОСОБА_2 на позов від 05.11.2021 (а.с.118).

Згідно Довідки про доставку СМС-повідомлення від 27.06.2024, ОСОБА_2 отримано повідомлення «Судова повістка про виклик до суду по справі, призначеній на 06.08.2024 о 09.00 годині». (а.с.192).

Сторони неодноразово викликалися в судове засідання за допомогою розміщення оголошення на офіційному сайті суду на порталі «Судова влада України», що відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Крім того, згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно ч.10 ст.187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на вищевказане, судом було здійснено всі можливі спроби повідомлення відповідача про наявність спору у суді, а також спроби виклику сторін для участі в судовому засіданні.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи те, що відповідно до положень ч.ч.8,11 ст.128 ЦПК України, ОСОБА_2 вважається повідомленим про розгляд вказаної справи належним чином, з заявою про відкладення розгляду справи, відзивом на позов, до суду не звертався, а також позивач заяву про відкладення розгляду справи не надав, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наданих у справі письмових доказів.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Заяву про відкладення розгляду справи не надав.

Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відшкодування моральної шкоди передбачено положеннями ст.23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Звертаючись з вказаним позовом до суду, ОСОБА_1 посилався саме на положення ст.ст.1166-1167 та ст.23 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідно до долученої позивачем до матеріалів справи копії постанови Запорізького апеляційного суду від 21.04.2021 (справа №323/1629/17), яка не була оскаржена в касаційному порядку, а тому набрала законної сили, апеляційний суд встановив, що заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2018 (справа №323/1629/17, провадження № 2/323/29/18) частково було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Люкс ЛТД» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Вказаним рішенням з ТОВ «Люкс ЛТД», стягнуто на користь ОСОБА_1 завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 105 000 (сто п`ять тисяч) грн. та моральну шкоду у розмірі 75000 (сімдесят п`ять тисяч) грн.

Крім того, з ТОВ «Люкс ЛТД» на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1800 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.12.2018, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2018 без змін.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.02.2019 виправлено описку у рішенні суду від 06.06.2018, а саме, у мотивувальній частині у першому, п`ятому, сьомому, восьмому та десятому абзацах замість невірного зазначення номеру автомобіля « НОМЕР_2 » виправлено на правильний номер « НОМЕР_1 ».

Додатковим рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.02.2018 задоволено заяву ОСОБА_1 та стягнуто з ТОВ «Люкс ЛТД» на його користь судові витрати на публікацію оголошення в сумі 640 грн. та витрати на поштові відправлення у сумі 38 грн.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 03.08.2018 подав апеляційну скаргу, в якій оскаржував рішення в частині стягнутого розміру моральної шкоди, вважаючи його таким, що не відповідає спричиненим моральним стражданням, тобто замалим, тому просить змінити рішення, стягнувши заявлену суму у розмірі 1 000 000 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07.12.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2018 залишено без змін.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.04.2019 заяву ТОВ «Люкс ЛТД» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ТОВ «Люкс ЛТД» 07.05.2019 подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки судом не вірно встановлені дійсні обставини справи, а рішення ухвалено із порушенням норм матеріального і процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03.09.2019 заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2018 та постанову Запорізького апеляційного суду від 07.12.2018 скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2020 за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 постанови Запорізького апеляційного суду від 07.12.2018 та від 03.09.2019 скасовані, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції у постанові від 21.04.2021 було встановлено, що зі змісту протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.06.2015 та протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 20.07.2015 з`ясовано, що «відповідно до розпорядження МВС України від 02.12.2010 № 1115 «Про організацію підвищення кваліфікації та спеціалізації працівників органів внутрішніх справ України у 2011 році» та плану - рознарядки МВС України на 2011 рік з 6 по 11 червня 2011 року в ЛДУВС ім. Е.О. Дідоренка ОСОБА_1 як оперуповноважений УКР ГУМВС України в Донецькій області проходив курси підвищення кваліфікації.

10.06.2011 близько 17 години на автобусній зупинці по вул. Артема у м. Луганську при затриманні автомобілю «КамАЗ», державний номер НОМЕР_1 , який скоїв наїзд на пішохода, ОСОБА_1 впав з підставки для ніг зазначеного автомобілю та під час його руху отримав травми обох ніг від коліс цього транспортного засобу.

Відповідно до висновку експерта від 22.07.2015: «виявлені у ОСОБА_1 закритий перелом обох кісток лівої голені, внутрішньо суглобовий перелом дистального метаепіфіза правої великоберцової кістки, оскольчастий перелом правої медіальної кісточки, перелом голівки лівої променевої кістки, садна тулуба, кінцівок, посттравматична невропатія периферичних нервів лівої руки, периферичних нервів лівої стопи з порушенням функції лівої руки і ноги, чутливі трофічні порушення утворилися від дії тупих предметів, якими може бути виступаюча частина кузову вантажної машини, можливо в зазначений термін, відносяться до ушкоджень середньої ступені тяжкості, які вимагають для лікування термін більше ніж 21 день. З урахуванням обширності і рівносторонньої локалізації тілесних ушкоджень унеможливлено їх виникнення при падінні з висоти власного зросту».

Згідно відповіді Константинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 23.03.2017 працівниками поліції 16.07.2015 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і перевірки технічного стану транспортного засобу від 10.06.2011 та відповіді Територіального сервісного центру №1442 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області вбачається, що «КамАЗ», державний номер НОМЕР_1 , станом на 10.06.2011 був зареєстрований за ТОВ «Люкс ЛТД».

При перевірці вказаних доводів апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду колегією у постанові від 21.04.2021 встановлено, що «Водій ОСОБА_2 перебував за кермом автомобілю «КамАз», д.н. НОМЕР_1 , 10.06.2011 як працівник ТОВ «Люкс ЛТД» та у зв`язку з виконанням трудових функцій на підставі маршрутного листа.

Ці обставини не заперечуються відповідачем, але витребувані копії наказу про прийняття ОСОБА_2 на роботу та копію маршрутного листа відповідач не зміг надати, оскільки юридичною адресою ТОВ «Люкс ЛТД» є м. Амвросіївка, Донецької області, яка перебуває з 2014р. на території непідконтрольній українській владі, та документи залишились там, а всі працівники були звільнені. На теперішній час товариство господарської діяльності не здійснює.

З висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень майором міліції ОСОБА_1 , затвердженого 22.06.2011 ректором Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка полковником міліції ОСОБА_6 , слідує, що водій КамАЗу ОСОБА_2 з 01.06.2011р. перебував у відрядженні в м. Луганську, мав при собі маршрутний лист, виданий ТОВ «Люкс ЛТД». Вказане підтвердив ОСОБА_2 , надавши пояснення 11.06.2011р. під час проведення перевірки (т. 2 а.с. 225-231).

У цій цивільній справі після залучення його в якості третьої особи, ОСОБА_2 також надав письмову заяву по суті справи, що підтримує свої пояснення, зафіксовані 11.06.2011. Вказує, що ДТП не відбулось, про що надав пояснення сам ОСОБА_1 під час службового розслідування, вказуючи, що впав зі сходів, а також позивач підтвердив письмовою розпискою, що претензій до нього не має ( т. 2 а.с. 226).

З матеріалів справи вбачається, що за подією травмування ОСОБА_1 постановою від 23.06.2011 інспектора відділення оформлення матеріалів ДТП та дізнання відділу ДАЇ з обслуговування районів м. Луганська УДАЇ УМВС України в Луганській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_4 відмовлено у порушенні кримінальної справи.

Проте в подальшому за заявою ОСОБА_1 від 15.06.2015 було відкрито кримінальне провадження №0001100 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В ході апеляційного розгляду було встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні продовжується досудове розслідування СВ відділення поліції № Сватівського РВП ГУНП в Луганській області.

Апеляційним судом були витребувані документи з вказаного кримінального провадження, які мали бути належним чином завірені відповідним органом поліції.

На запит суду надійшли належним чином завірені документи з матеріалів кримінального провадження: протокол огляду місця події від 10.06.2011, протоколи допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , пояснення ОСОБА_2 від 11.06.2011р., висновок експерта №57 від 22.07.2015, складений по медичним документам травмування та лікування ОСОБА_1 , копії яких мались у цивільній справі, але не були звірені з оригіналами, а також надані самим позивачем, а тому підлягало перевірці, чи дійсно вони належать до матеріалів кримінального провадження.

Крім того, слідчим СВ Білокураківського ВП ГУНП в Луганській області ст. лейтенантом ОСОБА_5 було надано апеляційному суду прийняту ним постанову від 13.12.2017 про зміну кваліфікації кримінального правопорушення, у якій кваліфікацію з ч.1 ст.286 КК змінено на ч.1 ст.122 КК України.

Слідчим зазначено апеляційному суду, що про підозру у цьому провадженні нікому не повідомлено, ОСОБА_2 в будь-якому статусі пояснення не надавав, а лише долучено фотокопію його пояснень від 11.06.2011».

Крім того, постановою Запорізького апеляційного суду від 21.04.2021 було встановлено, що під час події, що сталася 10.06.2011 по АДРЕСА_1 за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , «ані позивач, ані водій ОСОБА_2 не були суб`єктами дорожнього руху, а ОСОБА_1 фактично припиняв неправомірні дії останнього по відношенню до скоєного ОСОБА_2 правопорушення щодо іншої особи, а ОСОБА_2 , уникаючи переслідування за це, спричинив позивачу тілесні ушкодження шляхом його скидання з підніжки КамАЗу, а після цього, втікаючи, наїхав йому на ноги.

Таким чином, на вказані правовідносини не поширюються приписи статті 1187, 1172 ЦК України, а тому у випадку доведеності будь-якої форми вини ОСОБА_2 , саме на нього і має покладатись обов`язок з відшкодування шкоди за спричинені позивачу тілесні ушкодження.

Між тим, ОСОБА_2 не був визначений позивачем як відповідач, а визначене відповідачем ТОВ «Люкс ЛТД» не може нести відповідальності за вчинені ОСОБА_2 неправомірні дії відносно позивача лише тому, що під час їх вчинення останній керував належним відповідачу КамАЗом з огляду на таке…..

Якщо шкода, завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Відшкодування здійснює сама особа, яка завдала шкоди, на загальних підставах деліктної відповідальності (див. коментар до ст. 1166 ЦК).

Саме така ситуація і сталася 10.06.2011, коли водій ОСОБА_2 не виконував свої трудові функції, а уникав його затримання позивачем у зв`язку з наїздом на пішохода.

У зв`язку із зазначеним і відбулась перекваліфікація правопорушення з ч.1 ст.286 КК на ч.1 ст.122 КК України у кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_1 визнано потерпілим. А тому саме у тому кримінальному провадженні він не позбавлений заявити цивільний позов до винуватця, яким йому було спричинено тілесні ушкодження.»

Постанова Запорізького апеляційного суду від 21.04.2021 по справі №323/1629/17 не була оскаржена, а відтак набрала законної сили.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для дослідження обґрунтованості вимог позивача щодо встановлення обставин подій, що сталися 10.06.2011 близько 17.00 години в м. Луганську за участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховую правову позицію, висловлену Запорізьким апеляційним судом, шкоду, яку було спричинено ОСОБА_1 повинно бути відшкодовано особою, яка буде визнана винною у її завданні (вчиненні).

За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що тілесні ушкодження були йому заподіяні під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10.06.2011 у м. Луганську в результаті незаконних дій саме відповідача по справі - ОСОБА_2 .

Ксерокопії долучених позивачем до матеріалів справи письмових доказів (а.с.63-91, 103-105), а саме: довідка МСЕК серії АВ №0605329, Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 10 ААА №014561, діагнозу, встановленого 03.01.2012 та 06.02.2012 травматологом ОСОБА_9 договору про надання послуг по догляду за хворим від 06.07.2011, свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 , протоколу допиту потерпілого від 20.07.2015 року, а також свідка ОСОБА_7 , висновку експерта Донецького бюро судово-медичної експертизи №57 від 22.07.2015, диплому серії НОМЕР_6 , а також протоколу огляду міста ДТП від 10.06.2011, не є належними та допустимими доказами, зазначених обставин в розумінні положень ст.77-78 ЦПК України.

Позивачем не надано будь-якого іншого остаточного процесуального рішення в кримінальній справі, яким би ОСОБА_2 було визнано винним у спричиненні йому ( ОСОБА_1 ) тілесних ушкоджень, заподіяних в результаті подій, що сталися 10.06.2011 приблизно о 17.00 годині в м. Луганську на вул. Артема.

Предметом позову у справі є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Правову підставу заявленого позову ОСОБА_1 визначив положеннями статей 23, 1166, 1172 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_1 вказував, що дана шкода йому заподіяна злочинними діями водія автомобіля «КамАЗ», державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_2 , відносно якого порушено кримінальну справу.

В обґрунтування вказаного надав копію постанови слідчого СВ Білокуракинського ВП ГУНП в Луганській області старшого лейтенанта ОСОБА_5 про зміну кваліфікації кримінального провадження від 13.12.2017.

Проте, вказаний документи не містить доказів того, що ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження в результаті неправомірних дій водія ОСОБА_2 , а так само не містить доказів того, що кримінальне провадження за ч.1 ст.122 КК України було порушено саме у відношенні ОСОБА_2 .

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

За наявності суперечностей доказів, апеляційний суд не роз`яснив позивачу право заявити клопотання про проведення експертизи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Правовідносини сторін урегульовані статтями 23, 1172 ЦК України.

З огляду на вищевказане, суд приходить до вмотивованого висновку про те, що ОСОБА_1 не скористався своїм обов`язком щодо надання всіх належних та допустимих доказів, якими були б обґрунтовані його вимоги, а також правом звернутись до суду з клопотаннями про витребування таких доказів або призначення судових експертиз для встановлення того чи іншого факту, яким би підтверджувалися його посилання у позовній заяві.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За положеннями частини четвертої статті 82 ЦПК України, яка діяла на момент розгляду справи апеляційним судом, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Важливою гарантією дотримання прав особи у судовому процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України).

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положеннями ст.62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у рішенні від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Позивачем не надано жодного процесуального судового документу, яким би ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КК України, а саме за події, що сталися 10.06.2011 о 17.00 годині по АДРЕСА_1 за участі ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_2 є особою, яка 10.06.2011 о 17.00 годині по АДРЕСА_1 спричинила ОСОБА_1 тілесні ушкодження.

Тобто, позивачем не було надано доказів того, що він отримав тілесні ушкодження, зазначені у висновку експерта Донецького бюро судово-медичної експертизи №57 від 22.07.2015 саме з вини відповідача, у зв`язку з чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином не обґрунтовано та не доведено позовні вимоги, в зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищевказане, суд приходить до вмотивованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з причин недоведеності та необґрунтованості.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про те, що не є доцільним дослідження обґрунтованості вимог позивача про відшкодування шкоди та правильності визначення розміру відшкодування, оскільки позов заявлено до відповідача, цивільно-правова відповідальність якого при даних вставлених в ході судового розгляду обставинах, - не доведена.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Разом з тим, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід 2-їгрупи (а.с.63), судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; місце проживання (фактичне, згідно заяви): АДРЕСА_4 .

Суддя: Н.С. Звєздова