С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2-о/760/114/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

26 червня 2024 року в місті Києві

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.,

представника Заявника - адвоката Хорошайло Н.В.,

представника заінтересованої особи - адвоката Самофалової О.Ю.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, Заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Дев`ятої київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 .

ІІ. Описова частина

07 листопада 2023 року Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документа її спадкодавиці ОСОБА_3 свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 10 листопада 2023 року Заявниці наданий строк на усунення виявлених недоліків.

На виконання вказаної ухвали Заявником 08 лютого 2024 року подано нову редакцію заяви, в якій вона просила встановити факт володіння ОСОБА_3 зазначеною вище будівлею/домоволодінням на праві приватної власності.

Свою заяву ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , актовий запис 974.

Заявник вказує, що після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно - 46/100 житлового будинку літ «А» загальною площею 116,1 кв.м, житловою 71,5 кв.м з відповідною частиною надвірних будівель під літ «Б» - літня кухня, під літерою «В», «Г», «Д», «Е» «Ж» - сараї, під літ «В» «И» - погріби, під літ «З» - гараж, під літ «К» - вбиральня, №1-3 спорудження, за адресою: АДРЕСА_1 .

11 грудня 1998 року була заведена спадкова справа № 927348/914, Заявник подала 18 серпня 2022 року заяву про фактичне прийняття спадщини.

Вказує, що 08 вересня 2023 року державний нотаріус Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Русіна Н.І. їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Заявник стверджує, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 оформила право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Залізничною райдержадміністрацією м. Києва 10 лютого 1993року, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 16 квітня 1993року за № 3733, оригінал якого втрачений.

Заявник зазначає, що згідно з вказаним свідоцтвом за її матір`ю було зареєстроване право власності на все домоволодіння, проте згідно з укладеними договорами дарування частину домоволодіння (38/100 частин) вона подарувала Заявниці (договір дарування від 05.06.1997), а частину (16/100) подарувала ОСОБА_4 , своєму онукові (договір дарування від 27.01.1998).

Таким чином, як зазначає Заявниця у власності ОСОБА_3 на момент її смерті залишалося 46/100 частина домоволодіння, що підтверджується довідкою БТІ.

Проте, враховуючи, що оригінал свідоцтва від 10.02.1993 втрачений, і отримати його дублікат неможливо, оскільки він може бути виданий лише власнику, Заявник просить встановити факт володіння ОСОБА_3 на праві власності 46/100 частинами будинку в судовому порядку, що надасть можливість Заявниці оформити у встановленому порядку спадщину після неї.

Ухвалою від 09 лютого 2024року в справі було відкрито провадження.

Ухвалою від 19 березня 2024 року було витребувано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка була заведена в Дев`ятій київській державній нотаріальній конторі.

У судовому засіданні представник Заявника Адвокат Хорошайло Н.В. заяву підтримала та просила задовольнити .

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Самофалова О.Ю. проти задоволення заяви не заперечував.

Заінтересована особа Дев`ята київська державна нотаріальна контора у судове засідання представника не направила, про час та місце розгляду справи в суді повідомлена належним чином, письмових пояснень не подала.

ІІІ. Мотивувальна частина

Вивчивши письмові докази та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис 974 складений Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району міста Києва.

Судом встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_3 оформила право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується наступними доказами:

-копією розпорядження від 26.01.1993 №53 Залізничної районної державної адміністрації м. Києва про розгляд заяви гр. ОСОБА_3 про узаконення добудови та про надання дозволу КМБ ТІ видати свідоцтво про право особистої власності;

-фотокопією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Залізничною райдержадміністрацією м. Києва 10 лютого 1993 року, зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 16 квітня 1993 року за № 3733 (оригінал втрачений).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що за життя ОСОБА_3 розпорядилася частинами у праві власності на будинок шляхом їх відчуження на підставі:

-договору дарування від 05.06.1997, згідно з яким ОСОБА_3 подарувала 38/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , Заявнику - ОСОБА_1 ;

-договору дарування від 27.01.1998, згідно з яким ОСОБА_3 подарувала 16/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 (онуку).

Таким чином, у власності ОСОБА_3 на момент смерті залишалося 46/100 частин будинку, що підтверджується довідкою КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.10.2022 ПБ-22 №1014.

З огляду на викладене після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить 46/100 житлового будинку літ «А» загальною площею 116,1 кв.м, житловою площею 71,5 кв.м, з відповідною частиною надвірних будівель під літ «Б» - літня кухня, під літерою «В», «Г», «Д», «Е» «Ж» - сараї, під літ «В» «И» - погріби, під літ «З» - гараж, під літ «К» - вбиральня, №1-3 спорудження, за адресю: АДРЕСА_1

Матеріалами справи підтверджується, що Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою 11 грудня 1998 року за заявою ОСОБА_5 , сина померлої, була заведена спадкова справа № 927348/914. Правонаступницею ОСОБА_5 є його дочка - ОСОБА_2 .

18 серпня 2022 року Заявник подала заяву про фактичне прийняття спадщини.

Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР (Кодекс 1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 Кодексу 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Встановлено, що постановою державного нотаріуса Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Русіної Н.І. від 08.09.2023 вих. № 2229/02-31 Заявниці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності у неї оригіналу документу, що підтверджує право власності на спадкове майно, зокрема свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Залізничною райдержадміністрацією м. Києва 10 лютого 1993 року.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Разом з тим, в ч.2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №761/16799/15-ц, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду з вимогою про встановлення фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у Заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку.

На підставі викладеного враховуючи, що Заявник ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом після смерті матері ОСОБА_3 та фактично прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу у володіння і управління майном, але отримати свідоцтво про право на спадщину на майно не має можливості у зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу на 46/100 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , суд вважає можливим задовольнити заяву та встановити факт володіння на праві власності ОСОБА_3 на момент її смерті вказаною часткою об`єкту нерухомого майна.

Встановлення даного факту необхідне для реалізації ОСОБА_1 свого права на спадкування майна після матері, дозволить у встановленому порядку документально оформити право на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 13,19, 107, 114, 293,294, 315 ЦПК України, суд вирішив:

1.Заяву задовольнити.

Встановити факт належності на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 46/100 частин житлового будинку (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Заявник: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

Заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса: м. Київ, пров. Музейний, 2-Д; ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: відомості відсутні.

Суддя: