н/п 2/490/1815/2024 Справа № 490/1671/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
23 липня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі - Вознюк Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
05 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 35 389,79 грн. та витрати на висновок (звіт) у розмірі 5 000 грн.
В обгрунтування позову посилається на те, що 08.12.2023 року з вини відповідача сталося ДТП, внаслідок якого було пошкоджено належний їй автомобіль Фіат Пунто, р/н НОМЕР_1 .
Оскільки у відповідача на момент скоєння ДТП не було полісу обов`язкового страхування наземних ТЗ, у якості відповідача не може бути залучений страховик.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.03.2024 позовну заяву залишено без руху.
02.04.2024 року до канцелярії суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою від 03.04.2024 року відкрито провадження по справі та ухвалено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Позивач надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений, про що свідчить його заява, відзиву на позов не надав.
Судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 280-281 ЦПК України.
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться.
Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з вказаного судового рішення, 08 грудня 2023 року о 18 годині 05 хвилин в місто Миколаїв вулиця Нікольська, 35, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом INFINITI QX 30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не обрав безпечної швидкості, не дотримавшись безпечної дистанції, допустив зіткнення з транспортним засобом FIAT PUNTO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, тим самим ОСОБА_2 порушив п.2.3 б, п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб FIAT PUNTO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить на праві власності ПАТ КБ "ПриватБанк" згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 24.062011 року, на час скоєння ДТП був під керуванням ОСОБА_1
Відповідно до Звіту № 34-24 від 17.02.2024 року про незалежну оцінку вартості матеріального збитку , заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Фіат Пунто, р/н НОМЕР_3 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику у результаті пошкодження транспортного засобу на дату ДТП 08.12.2023 року становить 30 389,79 грн з врахуванням ПДВ в запчастинах.
Звіт складено ПП ОСОБА_3 , який має кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів у матеріальній формі», сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 82/20 від 07.02.2020 року .Згідно квитанції від 10.02.2024 року позивачка сплатила на користь ФОП ОСОБА_3 5000 грн за провеедння вказаної оцінки.
Позивачка надала суду Довідку про те, що заборгованість по кредитному договру від 25.06.2011 року вона не має, дата закриття кредиту 12.01.2026 року. Вказаний транспортний засіб було нею придбано за договором фінансового лізінигу від 25.06.2011 року, укладеного з ПАТ КБ "ПриватБанк".
Згідно Акту повернення предмету лізингу від 15.01.2016 року лізингоодержувач ОСОБА_1 , отримала предмет лізингу автомобіль марки Фіат Пунто , 2011 р.в., р/н НОМЕР_3 та Свідоцтво про реєстрацію ТЗ за договором фінансового лізингу від 25.06.2011 року , залишок заборгованосьті за договором складає 0,00 грн.
Відповідно до положень ЗУ «Пр фінансовий лізинг», З моменту передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу ризик випадкового знищення, втрати або випадкового пошкодження об`єкта фінансового лізингу переходить до лізингоодержувача.У разі настання страхового випадку або оскарження факту його невизнання лізингоодержувач має право самостійно звернутися до страховика та/або до суду за захистом своїх порушених прав. Лізингоодержувач протягом строку фінансового лізингу несе витрати на утримання об`єкта фінансового лізингу, пов`язані з його експлуатацією, технічним обслуговуванням, ремонтом, якщо інше не встановлено договором фінансового лізингу або законом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
За змістом статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).
Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Як підтверджується матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода, не була застрахована на час скоєння ДТП.
За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідач жодних заперечень про те, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу , наданий позивачем, не є належним доказом розміру заподіяної шкоди, і що розмір матеріального збитку, завданого автомобілю позивача внаслідок вказаної ДТП має бути меншим суду не надав і на такі не посилався.
Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.
Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Ураховуючи викладене, звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 34-24 від 17.02.2024 є належним доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення з ОСОБА_4 , як особи, винної у завданні шкоди майну позивача і особи, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідачльність у встановленому законом порядку, матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 35 389,79 грн. та витрати на висновок (звіт) у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 274, 280 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити .
Стягнути на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 35 389,79 грн. та витрати на висновок (звіт) у розмірі 5 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 26.07.2024 року.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО