КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/302/23
провадження № 22-ц/824/2654/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 червня 2023 року в складі судді Шролик І. С.,

встановив:

10.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі - ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 28.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (надалі - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 140582197 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ста. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора №827ВССР2, який був направлений позичальнику 28.12.2019 о 14:22:24 на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів. 28.12.2019, після введення відповідачем одноразового персонального ідентифікатора у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, відповідачу було перераховано грошові кошти в сумі 5 000 грн на банківську карту № НОМЕР_1 , яка належить відповідачу.

Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 5 000 грн строком на 30 днів зі сплатою 30,51% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку кредиту, на який видавався кредит.

07.01.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору № 140582197 від 28.12.2019 р., відповідно до якої сторони домовились збільшити суму кредиту на суму 15 000 грн з 07.01.2020 на строк дії договору № 140582197 від 28.12.2019 р.

28.01.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору № 140582197 від 28.12.2019 р., відповідно до якої сторони домовились продовжити строк, на який був наданий кредит за договором на тридцять днів.

29.02.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду до договору № 140582197 від 28.12.2019 р., відповідно до якої сторони домовились продовжити строк, на який був наданий кредит за договором на тридцять днів.

ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 28.12.2019 та від 07.01.2020.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі - ТОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитний договором №140582197 від 28.12.2019, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №82 від 11.06.2020.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») було укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №140582197 від 28.12.2019, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №6 від 15.07.2021.

06.12.2021 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено договір факторингу №06/12/2021-01.

Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 06.12.2021 до договору факторингу №06/12/2021-01 від 06.12.2021, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 56 380 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 36 380 грн - сума заборгованості за відсотками.

Відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом.

27.12.2022 відповідачу було направлено вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, проте станом на дату звернення до суду із вказаним позовом заборгованість не погашена.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 56 380 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року задоволено. Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року скасовано.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 червня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 140582197 від 28 грудня 2019 року в загальному розмірі 48 050,00 грн, що включає в себе: заборгованість за тілом кредиту - 20 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 28 050,00 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 114,43 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

04.09.2023 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасуватирішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимогТОВ «ФК «ЕЙС» відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що він не підписував кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в договорі вказані невірні дані його паспорта. В додаткових угодах до цього договору відсутні підписи обох сторін, що свідчить про те, що їх укладено не було.

Крім цього, позивачем не доведено факту переходу до нього права вимоги за вказаним кредитним договором, який було укладено через рік після укладення договору факторингу.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2019 рок у між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua, укладено кредитний договір № 140582197.

За умовами вказаного договору товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4. цього Договору. Строк дії договору починається з моменту його укладення та становить 30 (тридцять) днів. Кредит надається строком на 30 днів (п. 1.3.).

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,51 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.3 цього договору (п. 1.4.).

З урахуванням положень п. 1.4. договору позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 186,15 відсотків річних ( п. 1. 5).

Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.6.).

Пунктом 2.2.2.1. Договору визначено, що позичальник зобов`язаний вчасно повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, визначеному цим Договором.

У разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3 % (одна ціла три десятих відсотки) від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості за кредитом (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 4.2 договору сторони погоджуються, що у випадку користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п. 1.3 договору, або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього договору процентна ставка менша ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п. 1.4 - 1.5 договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,70 відсотків за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладання договору і до дня повного повернення кредиту.

Сторони погодили, що зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1,70 % розповсюджуються на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п. 1.3 договору (п. 4.3.).

Сторони погоджуються, що проценти, нараховані згідно п. 4. 2 та п. 4. 3 договору після закінчення строку кредиту, визначеного в п.1. 3 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України ( п. 4.4.).

Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України « Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис ( п. 4.5. ).

Згідно Додатку №1 до Договору №140582197 від 28.12.2019, сторони погодили наступний графік розрахунків : термін платежу - 27.01.2020; сума кредиту - 5 000 грн; нарахований процент - 765 грн (а.с. 13).

Кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «827ВССР2», який було відправлено йому на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , вказаній у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 28.12.2019, в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (а.с. 32).

07.01.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 140582197 від 28.12.2019, за умовами якої сторони домовилися збільшити суму кредиту на суму 15 000,00 грн (а.с. 14).

28.01.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 140582197 від 28.12.2019, за умовами якого сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжено строк, на який був наданий кредит на 30 днів. Починаючи з 27.01.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою (а.с. 16).

29.02.2020 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору № 140582197 від 28.12.2019, за умовами якої сторони дійшли згоди, що у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжено строк, на який був наданий кредит на 30 днів. Починаючи з 26.02.2020 позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою (а.с. 17).

Згідно платіжного доручення від 28.12.2019 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснено переказ коштів ОСОБА_1 у розмірі 5 000,00 грн, відповідно до договору № 140582197 від 28.12.2019 для зарахування на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с. 33).

Згідно платіжного доручення від 07.01.2020 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» здійснено переказ коштів ОСОБА_1 у розмірі 15 000,00 грн, відповідно до договору № 140582197 від 28.12.2019 для зарахування на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с. 34).

28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 140582197 від 28.12.2019 (а.с. 37-40).

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 140582197 від 28.12.2019, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 6 від 15 липня 2021 року (а.с. 42-44, 47-49).

В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступив ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором договору № 140582197 від 28.12.2019 відповідно до договору факторингу № 06/12/2021-01 від 06.12.2021, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 06.12.2021 (а.с. 50-52, 55-57).

Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № 140582197 від 28.12.2019 загальна заборгованість відповідача станом на 09.12.2021 становить 26 380,00 грн, з яких: 20 000,00 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 36 380,00 грн - прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 18).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції погодився з твердженнями відповідача про те, що він з 28 грудня 2019 року по 06 січня 2020 рок у користувався кредитними коштами у розмірі 5 000 грн, а тому і нарахування процентів має відбуватися за цей період на суму 5 000 грн, як визначено умовами договору. 07 січня 2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду, за умовами якої збільшено суму кредиту на 15 000 грн. Загальний строк дії кредитного договору, в межах якого можуть нараховуватися проценти за користування кредитним коштами становить 90 календарних днів і граничний строк закінчується 26 березня 2020 року. За таких підстав суд першої інстанції вважав вірним розрахунок відповідача, відповідно до якого відсотки за період з 28 грудня 2019 року по 06 січня 2020 року складають 850 грн, у період з 07 січня 2020 рок у по 26 березня 2020 року - 27 200 грн, що разом становить 28 050 грн. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в сумі 48 050 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 48 050 грн, що включає в себе заборгованість за тілом кредиту в сумі 20 000 грн та за відсотками у сумі 28 050 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (клієнт) укладено Договір факторингу № 28/1118-01.

Відповідно до умов вказаного договору, «боржник» - фізична особа з якою укладено кредитний договір, право вимоги до якого уступається за цим договором (п. 1.1).

«Кредитний договір» - кредитний договір, укладений між клієнтом і боржником, права вимоги за яким відступаються, та який відповідає наступним критеріям: боржником за кредитним договором виступає фізична особа та кредит не забезпечується заставою. Перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до цього договору, а саме в Реєстрах прав вимог (п. 1.2).

«Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитним договором, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому ( п.1.3).

«Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суму кредиту, процентів за користування кредитом та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили (п. 1.4).

«Реєстр прав вимог» - означає перелік Прав вимог до боржників, що відступаються за цим договором. Форма Реєстру прав вимог наведена в Додатку №1 до цього договору (п. 1.5).

Згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1).

Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (п. 4.1).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2).

28.12.2019 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено договір № 140582197 на строк 30 днів.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав вимоги № 82 від 11.06.2020 року, укладеного ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, право вимоги відступається за договором № 140582197 від 28.12.2019, боржник ОСОБА_1 , , загальна сума заборгованості 55 020 грн.

05.08.2020 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) укладено договір факторингу № 05/0820-01.

За умовами вказаного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 6 від 15.07.2021 року, укладеного ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу 05/0820-01 від 05.08.2020 року, право вимоги відступається за договором №140582197 від 28.12.2019, боржник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 56 380 грн.

06.12.2021 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» ( клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) укладено договір факторингу № 06/12/2021-01.

За умовами вказаного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 06.12.2021 року, укладеного ТОВ «ФК «ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору клієнт відступає фактору право вимоги до боржників, в тому числі право вимоги за договором №140582197 від 28.12.2019, боржник ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 56 380 грн.

23.12.2022 ТОВ «ФК «ЕЙС» надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання.

Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» зазначало, що заборгованість за кредитним договором № №140582197 від 28.12.2019 погашена не була.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

На підтвердження переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від №140582197 від 28.12.2019 позивачем надано лише форму реєстру прав вимоги до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, форму повідомлення боржника за кредитним договором та форму акта повернення прав вимоги, в яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників.

Наданий позивачем витяг з реєстру прав вимоги №82 від 11.06.2020 не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитним договором №140582197 від 28.12.2019, зважаючи на те, що у цьому витягу зазначені лише прізвище позичальника, номер і дата кредитного договору та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, а також відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи передавались новому кредитору, як це передбачено ч.1 ст.517 ЦК України. Крім того, вказаний витяг не містить підписів уповноважених осіб та печаток клієнта та фактора, а сформований і підписаний лише представником однієї сторони договору - директором ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.41), а тому не є витягом з реєстру прав вимоги.

Також у матеріалах справи відсутнє повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі №755/15965/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

У справі, що розглядається, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача переходило тричі: від первісного кредитора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Таліон Плюс».

Разом з тим, на момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року боргові зобов`язання ОСОБА_1 за договором №140582197 від 28.12.2019 ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.

Крім того, на час укладення такого Договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

На підтвердження передання первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» проміжному кредитору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до відповідача за Кредитним договором позивач надав Витяг з реєстру прав вимоги № 82 від 11.06.2020 року, укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.

Водночас, пунктом 4.1 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному Додатку. Вказаною формою реєстру прав вимог передбачено, що згідно пункту 1 на умовах Договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників (відповідні права вимоги мають бути вказані у таблиці, що містить такі стовпці: №, ПІБ Боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер та дата кредитного договору, заборгованість по основному боргу (тіло кредитну) (грн.), заборгованість по відсотках (грн.), Загальна заборгованість (грн.), сума фінансування (грн.).

Пунктом 5 вказаної форми передбачено, що даний Реєстр прав вимоги набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, вказаної на його початку та є невід`ємною частиною договору.

Проте такого Реєстру прав вимоги, оформленого відповідного до вказаного додатку, зокрема, підписаного сторонами договору факторингу, позивачем не надано, а наданий витяг №82 від 11 червня 2020 року не містить підписів уповноважених осіб та печаток клієнта та фактора, а сформований і підписаний лише представником однієї сторони договору - директором ТОВ «Таліон Плюс» та не відповідає вимогам, встановленим договором факторингу щодо форми реєстру прав вимоги, отже не підтверджує переходу права вимоги за Кредитним договором, укладеним з відповідачем, від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс».

Таким чином між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення Договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року також встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога).

Разом з цим, відступлення майбутніх вимог можливо лише за умови їх визначеності.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним договором.

Враховуючи, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за Кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК ЕЙС».

Суд першої інстанції на вказану обставину уваги не звернув, не перевірив наявність у позивача права вимоги до відповідача на підставі укладеного з ним договору факторингу №06/12/2021-01 від 06 грудня 2021 року, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 в тій частині, що він не укладав кредитний договір та додаткові угоди до нього, оскільки в суді першої інстанції у відзиві на позов відповідач визнавав ту обставину, що 28 грудня 2019 року між ним та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за допомогою електронного сервісу було укладено кредитний договір №140582197, а 07 січня 2020 року, 28 січня 2020 року, 29 лютого 2020 року - додаткові угоди до вказаного договору, що у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягало доказуванню.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, з позивача ТОВ «ФК «Ейс» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 721,50 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 червня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнутим з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 721 грн 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук