Справа № 296/9851/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

19 липня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі:

головуючої судді Петровської М.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дзюман О.І.,

представника позивача - Томашевської О.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 040, шляхом надання фактичного доступу до вказаної квартири та звільнення вказаної квартири, у тому числі від належного останньому рухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 20 липня 2023 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . З моменту набуття права власності на зазначену квартиру, він не має до неї фізичного доступу, адже ОСОБА_3 , ігноруючи звернення, відмовився її звільнити. За таких обставин, ОСОБА_2 змушений звернутись до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито спрощене позовне провадження із повідомленням сторін.

29.12.2023 від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Касянчука Сергія Вікторовича надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі №52962, ОСОБА_3 набув право власності на 1/3 частини спірної квартири. Також право власності на інші 2/3 цієї квартири згідно свідоцтв про право на спадщину отримали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідачем після отримання копії позовної заяви з`ясовано, що квартира була відчужена за договором дарування від 04.07.2012 №2352 ОСОБА_6 . Згодом, ОСОБА_6 дана квартира, згідно договору купівлі-продажу від 20.07.2023 зареєстрованим в реєстрі за №1179, була продана позивачу ОСОБА_2 . Разом з тим, договір дарування від 04.07.2012 є незаконним, оскільки відповідач його не підписував. Безпідставним є твердження позивача щодо звернення до ОСОБА_3 з вимогою звільнити займану ним квартиру, адже не надано ніяких доказів, які б підтверджували, що позивач звертався до відповідача з такою вимогою. Позивачем в заяві не вказано, як саме відповідач вчиняє перешкоди у користуванні власником квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , як і не надає доказів вчинення таких перешкод. Також, твердження позивача про відмову ОСОБА_3 звільняти нібито займану ним квартиру є безпідставним, адже в матеріалах справи немає жодних доказів того, що відповідач дійсно проживає у квартирі за вказаною адресою. Більш того, навіть якщо б для позивача і існували реальні перешкоди у здійсненні ним користуванням нерухомим майном, яке йому належить, такі перешкоди не означають втрату володіння даною квартирою.

22.02.2023 від представника позивача надійшли пояснення, в яких адвокат додатково зазначила, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 . З моменту набуття права власності на квартиру, позивач не має фізичного доступу до неї та відмовляється її звільняти. Наведене підтверджується фактом звернення до ГУНП в Житомирській області, працівниками якого відібрано пояснення у ОСОБА_3 . Останній зазначив, що є власником 1/6 частин квартири та проживає у ній з 1972 року.

В судовому засіданні 19.07.2024 представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у ньому, позов просила задовольнити. Пояснила, що з моменту набуття права власності на квартиру, у позивача відсутній фактичний доступ до неї, оскільки немає ключів від замку до квартири, натомість там проживає ОСОБА_3 .

Представник відповідача та відповідач в судові засідання, призначені на 28.03.2024, на 16.05.2024, на 25.06.2024, на 19.07.2024 не з`являлись, в зв`язку із чим розгляд справи відкладався, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи неодноразову неявку сторони відповідача в судові засідання, наявність відзиву на позовну заяву, у відповідності до приписів ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВВ № 380239, виданого державним нотаріусом Першої житомирської державної нотаріальної контори Предаченко М.Л. 09.08.1999 та зареєстрованого в реєстрі за №5-2962, ОСОБА_3 на праві власності належала 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, 04.07.2012 між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (Дарувальники) з однієї сторони та ОСОБА_6 (Обдаровуваний) з іншої сторони було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 2352.

20.07.2023, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1179, право власності на квартиру АДРЕСА_1 набув ОСОБА_2 .

Посилаючись на перешкоди у фактичному доступі до придбаної квартири, ОСОБА_2 звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує наступні норми законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень статті 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України (ст.155 ЖК УРСР).

Відповідно до наявного в матеріалах листа Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 19.09.2023 № 227/а/з/201/01-2023, адвокату Томашевській О.Б. повідомлено, що звернення гр. ОСОБА_2 з приводу вчинення неправомірних дій гр. ОСОБА_3 зареєстровано за № 29592 та в ході перевірки встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення, за наслідками чого складено довідку № 8192 від 07.08.2023.

Згідно довідки від 07.08.2023, складеної поліцейським Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області Романом Антонюком, у своєму зверненні гр. ОСОБА_2 повідомив, що звернувся до органів поліції з приводу того, що 20.07.2023 отримав право власності на квартиру АДРЕСА_1 та 21.07.2023 виявив, що у вказаній квартирі проживає невідомий чоловік.

Опитаний з даного приводу гр. ОСОБА_3 пояснив, що є власником 1/6 квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та проживає у вказаній квартирі з 1972 року.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивача по справі ОСОБА_2 . Також, спірне житло не є предметом договору найму, тощо, між позивачем та вказаним відповідачем.

Отже, ОСОБА_3 не володіє житлом (квартира АДРЕСА_1 ) на будь-яких правових підставах, не зареєстрований у ньому, натомість проживає у квартирі без відповідної згоди позивача, що підтверджується довідкою Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області та, відповідно таким чином чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належним йому жилим приміщенням.

Враховуючи наведене, суд зауважує, що позивач наділений правом, як власник квартири АДРЕСА_1 , на звернення до суду із вимогою про усунення перешкод у здійсненні права власності квартирою, шляхом надання фактичного доступу до вказаної квартири та звільнення вказаної квартири, у тому числі від належного останньому рухомого майна.

Таким чином, позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 040, шляхом надання фактичного доступу до вказаної квартири та звільнення вказаної квартири, у тому числі від належного останньому рухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.) судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.07.2024.

Суддя М. В. Петровська