Справа № 199/6616/23
(2/199/305/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

08.08.2024

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Жукова К.Д.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в його обґрунтування посилаючись на те, що 02.07.2021 р. між ТОВ «Кредитсервіс» та відповідачем укладено кредитний договір №2107020-003, відповідно до умов якого позивач надає позичальнику кредит у сумі 30 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах що передбачені кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору, строк кредитування становить 12 місяців; окрім процентів за користування кредитом позичальник має сплатити одноразову комісію за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5 % (сума одноразової комісії складає 2250,00 грн.); позичальник повинен вносити платежі щомісячно до 2 числа відповідного місяці включно.

Кредитний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 02.07.2021 р., та на банківський рахунок відповідача позивачем були перераховані кошти в сумі 27 750,00 грн. з урахуванням стягнутої одноразової комісії на видачу кредиту, яка визначена кредитним договорі у розмірі 7.5%, що в грошовому еквіваленті 2250,00грн. Позивач також вказував, що заборгованість відповідача за кредитним договором №2107020-003 станом на 08.06.2023 р. становить 67448,00 грн., яка складається з: 22500,00 грн. - простроченої заборгованості за кредитом; 42698,00 грн. простроченої заборгованості за процентами; 2250,00 грн. - строкова заборгованість за процентами.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2107020-003 від 02.07.2021 р. за період з 02.07.2021р. по 08.06.2023 р. у розмірі 67448,00 грн., а також просив стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн.

Представник позивача не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в позовній заяві просив суд про розгляд справи у його відсутності, вказував, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач скористалася правом подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначала, що після розлученні з чоловіком вона повернулася до свого дівочого прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ». Щодо суті позовних вимог вказувала, що позивач нарахував проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування, що є незаконним, та відповідач не згодна з вимогою позивача про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано доказів щодо кількості годин, які були затрачені адвокатом на надання послуг, відсутні докази, які підтверджують надання правової допомоги, пов`язаною з представництвом інтересів в суді.

Відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.65-68).

Відповідач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях; надала суду заяву в якій просила розглянути справу в її відсутність та врахувати відзив на позовну заяву (а.с. 78).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що 02.07.2021 р. між ТОВ «Кредитсервіс» та відповідачем був укладений кредитний договір 210702-003, за умовами якого ТОВ надає відповідачу кредит в сумі 30000,00 грн. на строк дії договору до 02.07.2022 р. Умовами кредиту передбачена кількість щомісячних платежів -12 зі щомісячною сплатою до 2 числа відповідного місяця включно; відсоткова ставка 7,5% в місяць від початкової суми кредиту,а також договором була передбачена одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту, яка утримується при перерахуванні суми кредиту в розмірі 7,5%, що складає 2250,00 грн. (а.с.7-9).

Аналогічні умови зазначені у Паспорті кредитного продукту (а.с. 10-12).

Кредитний договір №2806272 від 12.01.2022р. та паспорт споживчого кредиту підписувався електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатору.

Відповідно до платіжного доручення №1363 від 02.07.2021р. позивач перерахував на банківський рахунок відповідачки кредитні кошти в сумі 27750,00 грн. згідно договору №210702-003 від 02.07.2021р. (а.с. 26).

Сторонами також не заперечується перерахування відповідачу кредитних коштів саме у сумі 27750,00 грн.

Як убачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №210702-003 від 02.07.2021 р., позивач здійснював нарахування процентів за користування кредиту, виходячи із суми кредиту в розмірі 30000,00 грн., проте як встановлено судом позивач фактично надав кредит в сумі 27750,00 грн. Збільшення кредиту відбулося за рахунок комісії в сумі 2250,00 грн., проте зазначену суму позивач не надав відповідачу, а залишив її собі, водночас збільшив розмір заборгованості відповідача за кредитом на суму комісії.

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.09.2023 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 53).

Правовідносини між учасниками справи виникли із договірних правовідносин, що підтверджується кредитним договором №210702-003 від 02.07.2021 р., та відповідальності боржника за його прострочення.

Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1046 (параграф 1, глава 71) ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою та другою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (глави 71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №210702-003 від 02.07.2021 р., позивач здійснював нарахування процентів за користування кредиту, виходячи із суми кредиту в розмірі 30000,00 грн., проте як встановлено судом позивач фактично надав кредит в сумі 27750,00 грн. Збільшення кредиту відбулося за рахунок комісії в сумі 2250,00 грн., проте зазначену суму позивач не надав відповідачу, а залишив її собі, водночас збільшив розмір заборгованості відповідача за кредитом на суму комісії.

Збільшення суми заборгованості за кредитом на суму комісії є безпідставним, оскільки, така сума є складовою повної вартості кредиту, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник, а відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі N 293/599/19-ц.

Таким чином, судом встановлено, що позивач надав відповідачеві кредит в сумі 27750,00 грн. та саме така сума кредиту має бути базою для визначення суми процентів, які відповідачка має сплатити позивачеві за користування кредитом.

Судом встановлено, що сторонами узгоджена щомісячна процентна ставка за користуванні кредитом в розмірі 7,5% від початкової суми кредиту, а відтак сума процентів, що відповідачка мала сплачувати щомісячно позивачеві складає 2081,25 грн. (27750,00 грн.*7.5%), та відповідно загальна сума відсотків, яку відповідач має сплатити за весь час кредитування складає 24975,00 грн. (2081,25 грн.*12 міс).

Як убачається із змісту розрахунку кредитної заборгованості відповідачка сплатила 7500,00 грн. кредиту та 9052,00 грн. - процентів за користування кредитом (зворотній бік а.с. 27). Отже заборгованість відповідачки за кредитним договором, на день спливу строку кредитування -02.07.2022р., складає: 20250,00 грн. заборгованість за кредитом (27750,00 грн.- 7500,00 грн.), та 18698,00 грн. (24975,00 грн. - 9052,00 грн.) заборгованість за процентами за користування кредитом, а всього 38949,00 грн., та саме в такій сумі підлягають задоволенню позовні вимоги позивача.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.07.2022 р. по справі №199/1232/22 припинений шлюб відповідача та відповідач змінила прізвище « ОСОБА_5 » на дівоче « ОСОБА_4 » (а.с. 70-71).

Отже, правильним є зазначення у резолютивної частини цього рішення прізвище відповідача ОСОБА_4 .

Суд погоджується з доводами відповідача щодо обмеження нарахування процентів за користування кредитом періодом до 02.07.2022 р. з огляду на наступне.

Відповідно до умов кредитного договору (п. 2.2 договору), позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користування до закінчення строку дії договору згідно графіку, передбаченого цим договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Як, убачається із змісту кредитного договору, зокрема графіку платежів, строк кредитування визначений дванадцять місяців, тобто до 02.07.2022 р.

Оскільки умовами договору не передбачено права позивача на застосування процентної ставки у розмірі 7,5% від початкової суми кредиту, поза строком кредитування (у тому числі у порядку відповідальності за прострочення повернення кредитних коштів), то суд вважає безпідставним нарахування процентів за користування кредитом після 02.07.2022 р.

Щодо розподілу судових витрат.

При вирішенні питання що відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги суд керується наступним.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України перебачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12.05.2020 р. у справі № 904/4507/18, підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц), і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 згаданої постанови).
На підтвердження понесених витрат пов`язаних з наданням позивачеві правової допомоги суду надані: копія договору про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023 р., який укладений між позивачем та АО «Правовий діалог» (а.с. 29-32), копія акту приймання-передачі наданої правової допомоги №32 від 09.06.2023р. (а.с. 33), з якого убачається, що адвокат надав послуги з підготовки направлення позову на суму 7000,00 грн.

Але ця справа відноситься до нескладної категорії цивільних справ, стосується основної діяльності клієнта, якому адвокат надає правову допомогу (тобто ця справа є типовою), а також враховуючи, що само по собі направлення позову до суду не відноситься до правової допомоги, суд не зв`язний умовами договору про надання юридичних послуг, зокрема в частині вартості таких послуг, та, керуючись принципом співмірності та розумності, суд вважає заявлену представником позивача суму відшкодування витрат на правову допомогу явно завищеною, необґрунтованою та непропорційною до предмета спору, а тому зменшує її до 2 000 (дві тисячі) грн.00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що принцип пропорційності з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1549,92 грн. =(38949,00.*2684,00грн./67448,00 грн.).

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, б. 36-Д, прим. 65-з) заборгованість за кредитним договором №210702-003 від 02.07.2021 р. за період з 02.07.2021р. по 02.07.2022 р. в розмірі 38949 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) грн. 00 коп., а також стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1549 (одна тисяча п`ятсот сорок дев`ять) грн. 92 коп. та витратами на правову допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., усього підлягає стягненню 42 498 грн. (сорок дві тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн. 92 коп.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Дата складення повного судового рішення 08.08.2024 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї