Справа № 163/1847/20
Провадження № 2/163/2/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Шеремети С.А.

з участю секретаря Кузьміної А.В.,

розглядаючи у судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Учасники справи у судове засідання не з`явилися.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи та проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до суду надійшов 05 червня 2020 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа № 163/1847/20 розподілена головуючому судді Чишію С.С.

За результатами підготовчого судового засідання ухвалою від 17 червня 2021 року провадження у справі закрито з підстав необхідності розгляду у порядку господарського судочинства.

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 липня 2021 року ухвалу Любомльського районного суду від 17 червня 2021 року скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

09 серпня 2021 року в автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3» головуючим у справі визначено головуючого суддю Шеремету С.А.

Ухвалою від 13 серпня 2021 року прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання.

За результатами проведення декількох підготовних судових засідань були призначенні дві комплексні судово почеркознавчі та технічні експертизи.

Експертиза за клопотанням представника відповідача проведена не була, через відмову відповідача від її проведення.

Експертиза за клопотанням сторони позивача теж проведена не була, оскільки сторона позивача неявкою самоусунулась від вирішення клопотання експерта, а сторона відповідача визнала, що підпис зроблений відповідачем.

Ухвалою Любомльського районного суду від 20 березня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд позову по суті.

Судове засідання призначене на 16 квітня 2024 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючого судді Шеремети С.А. у відряджені.

Наступні судові засідання були призначені на 12 червня 2024 року, 10 липня 2024 року, 31 липня 2024 року і позивач на жодне не з`явився, заяв клопотань по суті позову чи процедури його розгляду не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Сторона позивача своєю неявкою самоусунулася від виконання своїх процесуальних обов`язків.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи тривалу підготовку справи до судового розгляду, а саме що підготовчий розгляд тривав з 13 серпня 2021 року по 20 березня 2024 року, то явка сторони позивача в судовому розгляді є безумовно необхідною для можливості належним чином дослідити та оцінити подані докази.

Згідно зі статтею 43, 44ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Системний аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що законодавець диференціює необхідність урахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, якою є неявка: першою чи повторною. Така диференціація обумовлена як необхідністю забезпечити дотримання прав позивача на участь у судовому засіданні у разі першої неявки за належного його повідомлення про час та місце судового засідання та поважності причин неявки, так і необхідністю введення певних обмежень з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, прав та інтересів іншої сторони - відповідача, який притягнутий до участі у справі позивачем, а тому саме останній має продемонструвати свій інтерес у як найскорішому розгляді справи, а отже зобов`язаний у розумні інтервали цікавитися провадженням у справі. Саме тому, повторна неявка позивача в судове засідання, незалежно від поважності її причин, дає суду підстави залишити позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його неявка не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Таким чином, зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами щоб не допустити затягування розгляду справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Згідно із ч.5 ст.223 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

При цьому причини повторної неявки процесуального правового значення не мають, оскільки ці положення закону (ч.5 ст.223 та п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України) направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Сторона позивача в останні три судові засідання не з`явилась, заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходили, про причини неявки не повідомляли.

Враховуючи характер спірних правовідносин цієї справи тривалу підготовку справи до судового розгляду на переконання суду нез`явлення позивача перешкоджає розгляду справи, тому суд дійшов до висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно без розгляду.

Разом з тим, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України), тому порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вбачається.

Керуючись ст.ст.200, 257, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно- залишити без розгляду.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Головуючий: суддя С.А. Шеремета