Справа № 496/2736/23
Провадження № 2/496/1045/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 06.04.2012 року у розмірі 47176 грн. 54 к. та судові витрати по справі, посилаючись на те, що відповідачка належним чином свої зобов`язання за зазначеним кредитним договором не виконує.

Свої вимоги мотивує тим, що до АТ КБ «ПриватБанк» звернулась відповідачка з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим останньою було підписано заяву № б/н від 06.04.2012 року. При підписанні анкети-заяви відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме: «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які відповідно до заяви отримані відповідачкою для ознайомлення в письмовій формі.

Виконання відповідачкою договору вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 грн.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит. Проте, відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 13.02.2023 року у неї виникла заборгованість перед Банком у розмірі 47176 грн 54 к., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 41139 грн 16 к., заборгованість за простроченими відсотками - 6037 грн 38 к. Оскільки відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути її у судовому порядку.

11.08.2023 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити повністю в позовних вимогах та закрити справу. Відзив обґрунтовує тим, що позивачем не обґрунтовано суму заборгованості за кредитним договором № б/и від 06.04.2012 року у сумі 47 176, 54 грн., а саме щодо нарахування заборгованості. Просить суд прийняти до уваги, що банком регулярно автоматичним шляхом здійснювалися списання відсотків за користування кредитним лімітом:

?- в період з 01.01.2007 року по 31.12.2018 року було списано 12427 грн. 99 к.;

?- в період з 01.01.2007 року по 31.12.2014 року було списано 12820 грн. 29 к.;

?- в період з 01.01.2019 року по 13.07.2023 року було списано 60522 грн. 66 к.

Відповідно, загальна сума списаних коштів в рахунок користування кредитним лімітом становить 85770 грн. 94 к. Як видно із вищезазначеного, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не надав.

Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - з відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачки. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 47176 грн. 54 к., враховуючи що згідно позовної заяви зрозуміло, що жодного кредитного договору відповідачка не підписувала, як і не надавала письмової згоди на отримання кредиту.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. В той же час за це порушення банком нараховано і пеню, і штраф, що відповідно до наведеного висновку Верховного Суду України, висловлений у постанові від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. За таких обставин, неустойка у вигляді штрафів фіксована частина та процентна складова, стягненню з відповідача не підлягає.

Позивачем, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг; Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Позивачем не надано доказів того, що відповідна картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку.

Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім?я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а додана до матеріалів справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитки, не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останньої з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів на кредитці.

07.09.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому вона вказує на те, що в даному випадку зміст кредитного договору б/н від 06.04.2012 року зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов?язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в Заяві.

Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань:

???1) копія кредитного договору;

???2) розрахунок заборгованості;

???3) копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір;

???4) виписка по рахунку;

???5) довідка про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (оригі-

нал);

6) довідка про видані картки (оригінал).

Сторонами при укладанні договору були обговорені всі істотні умови.

Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Щодо розрахунку заборгованості, він не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу.

Представник позивача зазначає, що банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача стосовно нарахування штрафу та пені не повинні прийматися судом до уваги.

Щодо строків позовної давності, то дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Представник позивача зазначає, що позовна заява подана до спливу строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте надав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження та розгляд справи проводити у його відсутність, а також надав згоду на ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача.

Відповідачка до судового засідання з`явилась, повідомлялась належним чином про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 04.06.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого остання підписала «Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 30).

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, відповідачка висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, а також тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому вона ознайомилася і згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до довідки б/н між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким відповідачці були надані наступні кредитні картки типу «Універсальна»: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № 378974, № 052102, № 350151, № 258451, 990379 (а.с. 29).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідачці, 16.06.2007 року відбувся старт карткового рахунку, встановлювався кредитний ліміт відповідачу який протягом певного періоду змінювався і максимальний розмір його склав 50000 грн. (а.с. 28).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки перед Банком за кредитним договором б/н від 06.04.2012 року, яку він просить стягнути з неї станом на 13.02.2023 року становить 47176 грн 54 к., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 41139 грн 16 к. та заборгованості за простроченими відсотками 6037 грн 38 к. (а.с. 9-19).

З матеріалів справи вбачається, що банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано Виписку за договором № б/н за період 16.06.2007 року - 15.02.2023 року, відкритим на ім`я відповідачки. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачкою кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитних карток зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості (а.с. 20-27).

У відзиві відповідачка зазначила, що вона не згодна з розрахунком заборгованості, вирішуючи питання належності як доказу наданого розрахунку банком, суд вважає його належним доказом, який встановлює користування відповідачкою кредитними коштами, виникнення заборгованості її зміни на протязі користування відповідачкою кредитними коштами. Оскільки відповідачка не спростувала вказаний розрахунок заборгованості, а тому суд вважає його належним доказом.

Доводи відповідачки щодо не підписання кредитного договору суд не приймає до уваги у зв`язку з тим, що позивачем на підтвердження укладання договору надано:

- заяву б/н від 06.04.2012 року, де наявний підпис відповідачки;

- копія паспорту відповідачки, за яким був оформлений кредитний договір;

- довідка про видані картки;

- виписка по рахунку;

- розрахунок заборгованості з якого вбачається, що відповідачка сплачувала заборгованість за кредитним договором.

Заперечення відповідачки щодо нарахування штрафу та пені суд до уваги не приймає, у зв`язку з тим, що банком не заявлено вимог про стягнення неустойки.

Посилання відповідачки про те, що до суду не було надано доказів відкриття на її ім?я рахунку, суд вважає безпідставним оскільки, із довідки із зазначенням кредитних карт, які були відкриті на ім`я ОСОБА_1 , а також даних карток зазначених у Виписці за договором № б/н за період 16.06.2007 року - 15.02.2023, яка є належним доказом отримання та користування відповідачкою кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитних карток зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості.

Між тим, судом критично оцінені доводи позивача щодо нарахування заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6037 грн 38 к.з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом.

У заяві позичальника від 06.04.2012 року процентна/відсоткова ставка взагалі не визначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06.04.2012 року, посилається на витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, не містять підпису відповідачки, а отже позивачем не доведено, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву, погодилась на приєднання до цих умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка розуміла саме ці умови та погодилась з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Вказаний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016р. у справі № 6-1746цс16 та від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (03.02.2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (14.04.2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

Проте, враховуючи той факт, що кредитор має право вимагати у будь-який час виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів за несвоєчасне погашення кредиту, які у добровільному порядку кредитору позичальником не повернуті, адже відповідачкою не надано доказів, що вона сплатила заборгованість за кредитним договором, яку вона повинна була сплачувати, а тому суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41139 грн 16 к., тобто суми фактично отриманої відповідачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданого платіжного доручення № IHB90B3WYG від 30.03.2023 року (а.с. 65), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2684грн, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачки підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 2340 грн 52 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 41139 грн 16 к. х 2684 грн/47176 грн 54 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 526,634, 1048, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 11.10.1995 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місце знаходження - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, код ЄДРПОУ - 14360570, МФО № 305299, р/р № НОМЕР_5 (для погашення заборгованості та судових витрат)) заборгованість за кредитним договором б/н від 06.04.2012 року у розмірі 41139 грн 16 к., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 11.10.1995 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місце знаходження - 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», код ЄДРПОУ - 14360570, МФО №305299, р/р № НОМЕР_5 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір у розмірі 2340 грн 52 к.

Акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» в іншій частині позовних вимог доОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 травня 2024 року.

Суддя Л.О. Пендюра