Справа № 932/7371/23
Провадження № 2/932/442/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

за участю секретаря Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та витрат від інфляції,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 3% річних у розмірі 81 240,00 грн. та витрати від інфляції у розмірі 449 029,83 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2016 (справа №200/16729/15), з ОСОБА_2 на її користь стягнуто грошовий еквівалент у гривні не повернутих за договором позики від 21.09.2013 грошових коштів в розмірі 31 428,83 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 806 429,21 грн., грошовий еквівалент у гривні п`ятдесяти процентів від суми позики в розмірі 21 500.00 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 551 666,35 грн. та грошовий еквівалент у гривні трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 836,95 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 21 475,22 грн., а всього 1 379 570,78 грн., також стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн.

З огляду на те, що вищезазначене судове рішення в частині повернення суми у розмірі 918 606 грн. відповідачем було виконано лише 26.07.2023, позивач звернулась до суду з даним позовом про стягнення нарахувань, проведених на підставі ст.625 ЦК України за період з 14.08.2020 до 26.07.2023 й нарахованих на вказану суму.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 15.08.2023 року справу передано судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 17.08.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю приписам ЦПК України.

У зв`язку з усуненням недоліків, зазначених в ухвалі від 17.08.2023, ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 30.08.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні.

У судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та у відсутність позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, копія ухвали про відкриття провадження по справі та копія позовної заяви з додатками до неї надсилалась належним чином, однак відповідачем не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України, відповідач є такою, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористалась, про причини неявки суду не повідомила.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до копії рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2016 (справа №200/16729/15), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошовий еквівалент у гривні неповернутих за договором позики від 21.09.2013 грошових коштів в розмірі 31 428,83 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 806 429,21 грн., грошовий еквівалент у гривні п`ятдесяти процентів від суми позики в розмірі 21 500,00 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 551 666,35 грн. та грошовий еквівалент у гривні трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 836,95 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 21 475,22 грн., а всього 1 379 570,78 грн. Також стягнуто судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Згідно копії витягу з електронної бази виконавчих проваджень; копії виписки з рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_1 , відкрите на виконання рішення у справі №200/16729/15, є завершеним у зв`язку з перерахуванням суми у розмірі 918 609,95 грн. Кошти перераховані 26.07.2023.

На підтвердження розміру нарахувань передбачених ст.625 ЦК України, позивачем надано розрахунок, проведений за період з 14.08.2020 до 26.07.2023 на суму у розмірі 918 609 грн., який не спростовано відповідачем.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідно до правового висновку викладеного постанові ВП/ВС від 16.05.2018 прийнятій за результатами розгляду справи №686/21962/15-ц, на підставі судового рішення про стягнення суми виникає грошове зобов`язання, не виконання якого зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Отже, з огляду на вищезазначені приписи матеріального права і, виходячи з матеріалів справи, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних за період 14.08.2020 до 26.07.2023, нараховані на суму у розмірі 918 609 грн., та що становить 530 269,83 грн., є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати сплачений судовий збір у розмірі 5 302,69 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та витрат від інфляції, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 3% річних у розмірі 81 240 (вісімдесят одна тисяча двісті сорок) гривень 00 коп. та втрати від інфляції у розмірі 449 029 (чотириста сорок дев`ять тисяч двадцять дев`ять) гривень 83 коп., а всього 530 269 (п`ятсот тридцять тисяч двісті шістдесят дев`ять) гривень 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені витрати по справі - судовий збір у розмірі 5 302 (п`ять тисяч триста дві) гривні 69 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева