Справа № 303/3607/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.,

суддів: Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2024 року, ухвалене суддею Курах Л.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів

встановив:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.08.2013 стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 11.07.2013 року і до досягнення ним повноліття.

Зазначала, що після розірвання шлюбу син проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, з сином взагалі не спілкується, турботу до нього не проявляє, тільки сплачує аліменти на його утримання.

Дитина потребує значних коштів для забезпечення його всім необхідним, зокрема на продукти харчування, одяг, а тому на сьогоднішній день розмір стягуваних аліментів є недостатнім, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Тому просила суд збільшити розмір аліментів в розмірі 3500,00 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2024 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13.08.2013 та стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1211,20 гривень судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову. Посилається при цьому на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, обставинам справи.

Суд першої інстанції не врахував поданого ним відзиву на апеляційну скаргу. Зазначає, що наведені позивачем доводи не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Зокрема вказує, що хоч позивачкою і надано довідку про захворювання сина, однак, таке не є хронічним і витрати, які вона несе на лікування сина може бути стягнуто в іншому порядку, а саме як додаткові витрати.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що вона працює, отримує заробітну плату, що вказує на те, що її матеріальний стан не змінився. Також у неї не з`явилися на утриманні інші особи, що також вказує на відсутність збільшення витрат.

При цьому вказує, що він офіційно не працює та не має сталого доходу, у нього на утриманні перебуває малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оскільки він не має можливості сплачувати аліменти більше ніж визначені за рішенням суду від 13.08.2013, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.08.2013, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №325 розірвано; стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 11 липня 2013 року і до досягнення ним повноліття (а.с.10-11).

Також додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04.07.2016 року доповнено рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13.08.2013 року, а саме: залишити позивачу ОСОБА_5 після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_6 (а.с.12).

Позивачка вказує, що з віком витрати на утримання дитини значно зросли, зокрема і тому, що син подорослішав, а отже зросли витрати на забезпечення його харчування, придбання одягу та інших речей повсякденного вжитку, необхідних дітям шкільного віку. Рівень споживчих цін значно зріс.

Обґрунтовуючи вимогу про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на стан здоров`я сина та підвищені потреби у організації його життя, навчання та загального розвитку.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Згідно з статтею 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Статтею 182 СК Укаїни передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері з якою проживає син на його утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, лікування, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Також слід визнати, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку сина, тому, в силу вимог ст. 192 СК України, виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

Збільшуючи розмір стягнутих з відповідача аліментів, суд першої інстанції, враховуючи вимоги статей 182, 192 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, матеріальний стан позивачки та відповідача та виходячи з засад якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітнього ОСОБА_3 , правильно дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання останнього в розмірі 3 000 грн на щомісячно.

Доводи апелянта про те, що він неспроможній сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не заслуговують на увагу.

Факт наявності у відповідача, як платника аліментів на утриманні й вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 також не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів.

А тому, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов до вірного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 червня 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді