Справа №295/6717/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Білінській Л.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з заявою, в якій, вказуючи на фактичну втрату документів на підтвердження її особи та відмову Житомирського відділу у м. Житомирі Управління державної міграційної служби України в Житомирській області видати паспорт громадянина України, просить встановити особу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року.

Потребу підтвердження такого факту заявник пов`язує з наміром отримання паспорту громадянина України в порядку реалізації Закону України «Про громадянство України», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року по справі відкрите провадження, згідно ухвали від 24.06.2024 року витребувано з Головного управління ДПС у Житомирській області наявну інформацію про джерела отримання доходів (відрахування з заробітної плати) ОСОБА_1 (ід. код НОМЕР_1 ), з повідомленням періоду роботи, даних про установи, підприємства, організації, із зазначенням їх коду ЄДРПОУ, де працювала особа, яка повідомила про себе персональні дані - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ухвали суду від 28.08.2024 року провадження по справі в частині вимог про встановлення особи закрито.

Від Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області надійшли пояснення (заперечення) відносно заявлених вимог.

У запереченнях вказано, що особа, яка фактично і звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України, попередньо намагалась вирішити питання з приводу втрати паспорта, пред`явивши працівнику підрозділу міграційної служби документи: ID картку, свідоцтво про народження, - у вигляді фотозображення на телефоні, що видані на ім`я ОСОБА_2 .

За результатами перевірки встановлено, що особи з такими персональними даними не існує.

В подальшому, особа звернулась до міграційної служби та повідомила про себе персональні дані як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник міграційної служби у запереченнях підтверджує проведення процедури встановлення оосби ( ОСОБА_1 ) у режимі відео конференції за участі свідків, які проживають на території Криму, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (заявлені як син та матір ОСОБА_1 ). При цьому, представник ставить під сумнів правдивість поданих заявником відносно себе відомостей. Звертає увагу, що заявник зауважує про відсутність ідентифікаційного коду, водночас, з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб слідує, що ОСОБА_1 має присвоєний РНОКПП. З наведеного реєстру вбачається також розбіжність між зазначеними заявником даними щодо власного по-батькові як « ОСОБА_5 » та відомостями, відтвореними згідно реєстру, як « ОСОБА_6 ».

При перевірці актового запису про шлюб матері заявниці встановлено, що шлюб укладено 08.09.1967 року між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно копії паспорта, яка надана заявником на підтвердження її вимог у справі, ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата укладення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявником допущено також неточності при написанні автобіографії, де ім`я особи вказано як « ОСОБА_10 », дівоче прізвище « ОСОБА_11 » при фактичному написанні прізвища батьків « ОСОБА_12 ».

Представник зауважує на необхідності розмежування правових підстав набуття громадянства, наведених у Законі України «Про громадянство України», що є відмінними за своєю суттю.

На думку представника Державної міграційної служби України в Житомирській області, заявником не надано доказів на підтвердження обставин, передбачених до встановлення в розрізі положень Закону України «Про громадянство України» як підстав оформлення належності до громадянства України.

З огляду на викладене, представник просить відмовити у задоволені заяви.

В судовому засіданні учасники підтримали вимоги та заперечення з підстав, наведених у письмових заявах. ОСОБА_1 додала, що на певному етапі свого життя, внаслідок невідомих їй обставин, вона опинилась у Львівській психіатричній лікарні. В подальшому, працювала без укладення трудових договорів, представляючись будь-якими іменами. Намагаючись отримати документи звернулась до сторонніх осіб, які пообіцяли виготовити документи, вказуючи на неообов`язковості інформації щодо власних дійсних даних особи.

Надаючи оцінку грунтовності заявленим вимогам суд повторно звертає увагу на відсутність передбачених положеннями законодавства способів судового втручання в питаннях підтвердження ідентичності особи. За фактично проведеної процедури встановлення особи з дотриманням вимог Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302, суд вирішує питання встановлення факту, що має юридичне значення, відносно встановленої органом міграційної служби особи ОСОБА_1 .

Тобто саме відносно даної особи судом надається оцінка отриманим доказам на підтвердження або спростування відомостей щодо місця фактичного проживання станом на періоди, значимі в розрізі вимог Закону України «Про громадянство України» для реалізації права на оформлення громадянства України.

Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - із 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку отриманим доказам по справі, зокрема: фотокопії альбому випуску техників-експлуатаційників автомобільного транспорту за 1992 рік з відтворенням фотокартки студента ОСОБА_13 , копії свідоцтва щодо проходження навчання ОСОБА_13 у період з 23.03.1992 року по 06.07.1992 рік в учбовому центрі республіки Крим Мінстата України в місті Сімферополь, суд, керуючись внутрішнім переконанням, приходить до висновку про їх достатню переконливість на підтвердження обставин фактичного проживання особи - ОСОБА_1 , за станом на 24.08.1991 року на території України.

Судом не отримано доказів на спростування таких відомостей, а тому подана заява про встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України за станом на 24 серпня 1991 року, підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258-273, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Житомирського апеляційного суду.

Рішення суду в повному обсязі буде виготовлене 02.09.2024 року.

Суддя : Д.М. Лєдньов