Провадження № 22-ц/4808/1202/24
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю ОСОБА_1

учасники справи

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

треті особи: ОСОБА_4 , Івано-Франківський ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області ЗМРУМІО,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 ,

на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Польської М.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Івано-Франківський ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області ЗМРУМІО про стягнення заборгованості інфляційних втрат, 3% річних та неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

В травні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що 10 травня 2018 року був виданий судовий наказ про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача починаючи з 23 квітня 2018 року.

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 2021 року з відповідачки на користь позивача стягуються аліменти на сина ОСОБА_6 , починаючи з 08 квітня 2021 року. Вироком Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2022 року відповідачку визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у вигляді громадських робіт.

Відповідачка, маючи можливість сплачувати кошти, будучи належним чином повідомленою про відкриття виконавчого провадження, добровільно не сплачує аліменти, в результаті чого утворилась заборгованість.

Відповідно до довідок про розрахунок зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа №344/5224/18 від 07.06.2018 року заборгованість станом на 02.04.2024 року складає 88704,52 грн;

згідно виконавчого листа №344/5318/21 від 07.07.2023 року станом на 01.04.2024 року, складає 71533,33 грн.

Вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для стягнення з відповідачки інфляційних втрат та трьох відсотків річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, пені з врахуванням вимог ст.196 СК України.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 його користь заборгованість по аліментам в розмірі 2115 091 грн, яка складається з інфляційних втрат у сумі 44664,72 грн, 3% річних у сумі 10188,43 грн, пеню у розмірі 160237, 85 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості інфляційних втрат, 3% річних та неустойки/пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_4 за судовим наказом №344/5224/18 виданим 07.06.2018 року станом на 02.04.2024 року в розмірі 88704,52 грн; за виконавчим листом №344/5318/21 виданим 07.07.2023 року станом на 01.04.2024 рік в розмірі 71533,33 грн, що в загальному розмірі складає - 160237.85грн.

Стягнув з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1211, 20 грн; на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у сумі 4000грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у сумі 44664,72 грн, 3% річних у сумі 10188,43 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), про , що зазначено у постанові Верховного Суду від 01.10.2014 року, з яким погодилась Велика Палата Верховного суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначивши, що існують правові підстави для стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі судових рішень.

Вважає, оскільки відповідачка своєчасно не виконала свої грошові зобов`язання перед позивачем, які виникли саме на підставі судових рішень про стягнення аліментів, то позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими та підлягають до задоволенню.

В апеляційній скарзі скаржник навів розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за період з 16.03.2021 року по 01.05.2024 року, який складається з інфляційних втрат у сумі 44664,72 грн, 3% річних у сумі 10188,43 грн, та просить стягнути вказані кошти з відповідачки.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

У судове засідання ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. На адресу скаржника направлялася судова повістка-повідомлення, яка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник представника ОСОБА_5 повідомлено через систему «Електронний суд». Згідно довідки про доставку електронного документу до його електронного кабінету доставлено судову повістку 10.08.2024 року. З урахуванням положень ч.8 ст.128 ЦПК України скаржник та його представник є належним чином повідомлені про дату, місце та час судового засідання.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась. На адресу відповідачки направлялася судова повістка-повідомлення, яка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З урахуванням положень ч.8 ст.128 ЦПК України відповідачка є належним чином повідомлена про дату, місце та час судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги позивача вбачається, що заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року оскаржується ним в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у сумі 44664,72 грн,та 3% річних у сумі 10188,43 грн.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року в частинні стягнення з ОСОБА_3 на позивача пені за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_4 , 2003 р.н за судовим наказом №344/5224/18 виданим 07.06.2018 року станом на 02.04.2024 року в розмірі 88704,52 грн та за виконавчим листом №344/5318/21 виданим 07.07.2023 року станом на 01.04.2024 рік в розмірі 71533,33 грн, не оскаржується, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови у стягненні інфляційних витрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в стягненні інфляційних витрат та 3% річних із суми призначених аліментів, суд першої інстанції виходи з того, що обов`язок відповідачки щодо сплати аліментів на дитину, перед позивачем виник не з договірних правовідносин, а на підставі рішення суду. Зобов`язання щодо сплати аліментів виникає з сімейних правовідносин та регулюється спеціальним законодавством. За несплату аліментів передбачена відповідальність у виді пені та індексації. Нарахування індексації проводиться органом примусового стягнення аліментів.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.05.2018 року Івано-Франківським міським судом було видано судовий наказ №344/5224/18 про стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного починаючи з 23.04.2018 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.05.2021 року у справі №344/5318/21 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 до закінчення навчання у твердій грошовій сумі 2000 грн, починаючи з 08.04.2021 року.

По даним виконавчим документам було відкрите виконавче провадження.

Заборгованість за аліментами, які стягуються за судовим наказом №344/5224/18 від 07.06.2018 року за період з 23.04.2018 року станом на 02.04.2024р року складає 88704, 52грн, а за виконавчим листом №344/5318/21 виданого 07.07.2023 року починаючи з 08.04.2021 року станом на 01.04.2024 року складає 71533,33грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що загальна сума заборгованості по аліментам складає 160237, 85 грн та дійшов висновку, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 160237, 85 грн. Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Стосовно вимог позивача про стягнення 3% річних і інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України, колегія суддів виходить з наступного.

За загальним правилом спеціальні норми права мають пріоритет над загальними нормами. Чинним законодавством України питання про нарахування при простроченні сплати аліментів врегульоване положеннями ст. 196 Сімейного кодексу України, яка є спеціальною нормою з цього приводу по відношенню до інших норм права, в тому числі і до ст. 625 ЦК України. У вказаній нормі законодавцем чітко розмежовані наслідки прострочення сплати аліментів від наслідків прострочення оплати додаткових витрат на дитину. Зокрема, у разі прострочення сплати аліментів для боржника встановлена відповідальність у вигляді пені за кожен день прострочення. Натомість, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину встановлена відповідальність у вигляді виплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також нарахування 3 % річних із простроченої суми. Таким чином із вказаної норми вбачається, що законодавець чітко розмежував негативні наслідки порушення строків сплати цих двох різних фінансових обов`язків батьків, і для кожного з них встановив відповідні фінансові санкції: при простроченні оплати додаткових витрат на дитину - сплачуються встановлений індекс інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних із простроченої суми; при простроченні сплати аліментів - сплачується пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином застосування ст.625 ЦК України і нарахування штрафних фінансових санкцій у виді інфляційних втрат і 3% річних на суму заборгованості з оплати аліментів не відповідають вимогам спеціального законодавства. Крім того, в самій статті 625 ЦК України зазначена можливість її застосування лише у разі, якщо законом чи договором не передбачений інший розмір санкцій.

За таких умов колегія суддів не вбачає підстав для застосування зазначеної норми в даному випадку, відповідно висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення 3% річних і інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України відповідає вимогам закону.

Проаналізувавши наведену в апеляційній скарзі постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц на предмет їх подібності, колегія суддів робить висновок про відсутність підстав вважати, що місцевий суд не врахував висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки у вказаних справах не тотожні предмети спору, нормативно-правове регулювання правовідносин та на підставі їх доказової бази встановлені інші фактичні обставини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду в оскаржуваній частині та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2024 року в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в оскаржуваній частині по доводам апеляційної скарги не має.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то суд не здійснює перерозподіл витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2024 року

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський