ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

іменем України

22 серпня 2024 року м.Херсон

справа № 766/2975/22

провадження № 22ц/819/264/24

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О.(суддя-доповідач),

судді : Базіль Л.В.,

Приходько Л.А.,

секретар судового засідання : Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2024року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Кузьміної О.І.,

встановив:

У лютому 2022року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання грошових коштів спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя, в якому просила :

-встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 з 21 лютого 2013року до травня 2015 року;

-грошові кошти на загальну суму 375000,00 доларів США та 50000,00 євро визнати спільним майном подружжя, яке відповідач приховав при поділі спільного майна та використав не на потреби та не в інтересах сім`ї;

-стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частину коштів, а саме 187500,00 доларів США та 25000,00 євро;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

Позов мотивований тим, що сторони з 29 листопада 1991року по 02 грудня 1998 року та з 30 липня 1999року по 21 лютого 2013року перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу, вони продовжили проживати разом однією сім`єю, фактичні шлюбні відносини припинилися в літку 2015року. Сторони постійно працювали та вдвох дбали про матеріальне забезпечення сім`ї. З 2001року позивач здійснювала підприємницьку діяльність та була зареєстрована фізичною особою-підприємцем.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 20червня 2014року, зміненим рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015року (справа №668/15156/13) проведений поділ спільного майна подружжя.

У вересні 2021року позивач дізналася, що за час спільного проживання подружжя, відповідач без відома та за відсутності згоди ОСОБА_1 надавав в борг третім особам грошові кошти, що підтверджується судовими рішеннями, постановленими у справах №2-2131/09; №2120/13621/12; №766/6077/17.

Позивач вважає, що оскільки передача ОСОБА_2 у позику іншим особам грошей відбулася за рахунок спільних коштів подружжя, то вона має право на частину цих коштів, які просила стягнути на свою користь.

У травні 2024року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила :

- накласти арешт на магазин промислових товарів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь- які дії щодо об`єкта нерухомого майна: магазину промислових товарів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі у будь - якій спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями;

- накласти арешт на квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна: квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яка розташована за адресою: : АДРЕСА_2 , в тому числі у будь- який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями;

- накласти арешт на нежиле приміщення, загальною площею 14.4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежилого приміщення, загальною площею 14.4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , в тому числі у будь-якій спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями;

- накласти арешт на гараж, загальною площею 17.2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, який розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна: гараж, загальною площею 17.2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , в тому числі у будь-якийй спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями;

- накласти арешт на нежилі приміщення, загальною площею 63.6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, які розташовано за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення, загальною площею 63.6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, які розташовано за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі у будь- який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями;

- накласти арешт на нежилі приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, загальною площею 64.8 кв. м., які розташовано за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна: нежилі приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1 , загальною площею 64.8 кв. м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі у будь- який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями.

Заява мотивована тим, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову по справі може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Запропоновані види забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони вчиняти певні дії стосовно належного відповідачу нерухомого майна, спрямовані на запобігання можливим порушенням майнових прав чи законних інтересів позивача та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі його постановлення на користь позивача.

Заявник зазначила, що відповідач не має постійного доходу на території України. ОСОБА_2 вже приховав частину спільних коштів подружжя та з 2020року здійснив відчуження зареєстрованого на його ім`я нерухомого майна у вигляді трьох квартир у місті Херсоні.

На час звернення з заявою про забезпечення позову відповідач, діючи через інших осіб, розмістив об`яви на сайті безкоштовних оголошень ОLХ про відчуження двох гаражів розташованих за адресою АДРЕСА_5 , які були придбані за спільні кошти подружжя та двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_6 . Реалізація зареєстрованого на ім`я відповідача майна може призвести до ускладнення або неможливості в подальшому виконання рішення у справі у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2024року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник в обґрунтування своїх вимог не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що на даний час існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Не погодившись з ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2024 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, пославшись на неправильно застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду від 30 травня 2024року скасувати та прийняти у справі нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосуванні заходів забезпечення позову, не врахувавши, що позов у справі є майновим, саме на відповідача покладається обов`язок доведення недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про застосування яких просить позивач; вартість майна, яке є в наявності відповідача та стосовно якого заявлено клопотання про забезпечення позову, в декілька разів нижча аніж сума позову; оскаржена ухвала суду є невмотивованою. Невжиття заходів забезпечення позову створює для відповідача можливість в будь-який момент розпорядиться належним йому майном, що у разі задоволення позову може створити перешкоди у виконанні судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ковальчук І.М., діючи в інтересах ОСОБА_2 , вказавши про законність та обґрунтованість ухвали суду від 30 травня 2024 року, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилася. 19 серпня 2024року через систему «Електронний суд» подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із її перебуванням у відпустці з 20 серпня по 02 вересня 2024року.

За положеннями статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки заявник доказів на підтвердження перебування у відпустці та наявності обставин, які унеможливили прибуття у судове засідання, у тому числі, брати участь у розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції, не надала, колегія суддів визнала причини неявки особи до суду неповажними та ухвалила провести розгляд апеляційної скарги згідно вимог статті 372 ч.2 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ковальчук І.М. проти задоволення скарги заперечувала, вказавши про її безпідставність.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, серед іншого, накладенням арешту на майно; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі №295/5244/22.

Із змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, а також із змісту поданої ОСОБА_1 позовної заяви слідує, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення з відповідача частини спільно нажитого подружжям майна (коштів) за час перебування у фактичних шлюбних відносинах.

З огляду на викладені позивачем обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги, її звернення до суду направлено на відновлення порушеного, на думку позивача, права власності на спільно нажиті подружжям кошти, якими відповідач розпорядився на свій розсуд, передавши гроші за договорами позики на користь третіх осіб, без відома та згоди позивача. Також у поданих заявах ОСОБА_1 неодноразово наголошувала на тому, що ОСОБА_2 немає у Україні постійного доходу, тривалий час проживає за кордоном, позивач має реальні побоювання, що відповідач відчужить належну йому нерухомість або вчинить інші дії, що ускладнять поновлення законних прав заявника.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всупереч норм процесуального права не звернув увагу на обставини, зазначені позивачем, як підставу для забезпечення позову та помилково вказав про відсутність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Зібранні у справі докази свідчать про наявність між сторонами майнового спору та реальну можливість відчуження відповідачем нерухомого майна, на якого це майно зареєстроване як на одноосібного власника, за рахунок якого можливе виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Оскількиневжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Щодо видів забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, слід зазначити про таке.

З виділених матеріалів справи встановлено, що за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об`єкти нерухомості : магазин промислових товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_7 ; нежиле приміщення, загальною площею 14.4 кв.м. та гараж, загальною площею 17.2 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 ; нежиле приміщенням, загальною площею 63.6 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та нежиле приміщенням, загальною площею 64.8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1), які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить застосувати відносно належного відповідачу ОСОБА_2 нерухомого майна види забезпечення у вигляді накладення арешту на нерухомість та заборону відповідачу вчиняти певні дії щодо об`єктів нерухомості, а саме у будь- який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в тому числі, попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2021року у справі №643/12369/19 (провадження № 61-21685св19), суд касаційної інстанції роз`яснив, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених вимог в частині забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 розпоряджатися належним йому нерухомим майном, у тому числі відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в тому числі, попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями,оскільки реалізація власником права розпорядження належним йому нерухомим майном до вирішення судом спору по суті може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На думку колегії суддів, зазначений вид забезпечення позову в частині заборони вчиняти певні дії стосовно належної відповідачу нерухомості, є співмірним із заявленими позовними вимогами та підлягає застосуванню судом з метою забезпечення реалізації в майбутньому рішення суду, якщо воно буде прийняте на користь позивачки, та здійснення ефективного захисту прав останньої, за захистом яких вона звернувся до суду.

При цьому колегія суддів, оцінюючи співвідношення негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, вважає, що тимчасове обмеження прав відповідача у зазначений вище спосіб є менш обтяжливим, оскільки у разі відмови у задоволенні пред`явлених до нього позовних вимог, ці права будуть відновленими та за бажанням реалізованими, в той час, як невжиття заходів щодо обмеження цих прав може призвести до незворотних наслідків або значно утруднити ефективний захист чи поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи спонукати до залучення у спорі інших заінтересованих осіб, породжуючи нові спори щодо відновлення прав позивача.

Доводи представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі через те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності у відповідача наміру здійснити якісь дії щодо об`єктів нерухомості, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду, колегія суддів вважає необґрунтованим, зважаючи на те, що вжиття заходів забезпечення позову у спосіб заборони відповідачу вчиняти певні дії, які полягають у обмеженні власника розпоряджатися належним йому майном, здійснюється у спірних правовідносинах не з метою звернення стягнення на спірне майно для забезпечення майнових претензій позивача, а з метою збереження прав та обов`язків учасників спору, які можуть вплинути на виконання судового рішення у разі задоволення заявлених позивачем вимог.

Накладення заборони ОСОБА_2 на розпорядження належним йому нерухомим майном, у тому числі відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо майна, укладати інші види договорів, в тому числі, попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями, тощо, за своєю суттю є обмеженням правомочностей власника здійснювати відчуження нерухомого майна та відповідає меті, з приводу якої ОСОБА_1 була подана заява про забезпечення позову.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що окреме забезпечення позову у спосіб накладення арешту на нерухомість, яке за своєю правовою природою повторно встановлює для власника заборону на розпорядження майном, є помилковим.

За наведених обставин оскаржувана ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2024року підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового судового рішення про часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 30 травня 2024року скасувати та прийняти у справі нову постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь- які дії щодо розпорядження об`єктом нерухомого майна: магазином промислових товарів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі у будь - якій спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження об`єктом нерухомого майна: квартирою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі у будь- який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження об`єктом нерухомого майна: нежилим приміщенням, загальною площею 14.4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , в тому числі у будь-якій спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження об`єктом нерухомого майна: гаражем, загальною площею 17.2 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , в тому числі у будь-який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження об`єктом нерухомого майна: нежилим приміщенням, загальною площею 63.6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі у будь- який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо розпорядження об`єктом нерухомого майна: нежилим приміщенням, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, загальною площею 64.8 кв. м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі у будь- який спосіб відчужувати, передавати в оренду, управління, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видавати довіреності щодо зазначеного майна, укладати інші види договорів, в т. ч. попередні договори з будь-якими іншими особами чи організаціями.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: магазин промислових товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_7 ; нежиле приміщення, загальною площею 14.4 кв.м. та гараж, загальною площею 17.2 кв.м, які розташовано за адресою: АДРЕСА_3 ; нежиле приміщенням, загальною площею 63.6 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) та нежиле приміщенням, загальною площею 64.8 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1), які розташовано за адресою: АДРЕСА_4 , - відмовити.

Копію постанови про забезпечення позову направити учасникам справи та відповідним державним та іншим органам для вжиття заходів щодо негайного виконання постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 23 серпня 2024року.

Головуючий В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько