Справа № 169/692/24
Провадження № 2/169/259/24
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року селище Турійськ

Турійський районний суд Волинськоїобласті в складі:

головуючого судді Ковальчук О. В.,

за участю

секретаря судового засідання Гаврилюк Н. В.,

справа № 169/692/24

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Турійська селищна рада,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в селищі Турійськ Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Турійської селищної ради про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який до дня смерті постійно проживав і був зареєстрований один в селищі Луків Ковельського району Волинської області. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельні ділянки:

- площею 1,0735 га, кадастровий номер: :04:001:1811, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Соловичівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області;

- площею 0,4883 га, кадастровий номер: :04:001:1812, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Соловичівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області;

- площею 1,1846 га, кадастровий номер: :04:001:1813, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Соловичівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, на які виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області від 03 грудня 2018 року № 335 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою», яке було надане власнику права на земельну частку (пай) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 030139. На випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не складав. Батьки позивача розірвали шлюб 05 листопада 1998 року. Інших спадкоємців за законом першої черги немає.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно позивач звернувся до приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Заліської Н. М. Однак, постановою від 14 червня 2024 року у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено через відсутність документів, які засвідчують право власності спадкодавця на зазначене майно та рекомендовано звернутися до суду. Так як єдиним засобом захисту порушеного права є судовий захист, змушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 02 липня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Будь-яких інших процесуальних дій у справі не вчинялося.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а. с. 72).

Представник відповідача Турійської селищної ради Ковельського району Волинської області Безсмертний Олексій Миколайович в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності (а. с. 44).

Відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

У відповідності до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

За змістом статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1220, частини третьої статті 1223 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Соловичівською сільською Радою Турійського району Волинської області, актовий запис № 6 (а. с. 9).

05 листопада 1998 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Турійським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 40 (а. с. 10).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Луківською селищною радою Ковельського району Волинській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , актовий запис № 37 (а. с. 11).

ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіту не складав, а отже, в даному випадку, спадкування здійснюється за законом.

Згідно статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач у справі є спадкоємцем першої черги, як син померлого.

Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Турійської районної державної адміністрації № 161 від 12 травня 1996 року ОСОБА_2 , 20 травня 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Срібниця», розміром 3,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) серії ВЛ № 030139 (а. с. 12).

03 грудня 2018 року Турійською районною державною адміністрацією Волинської області видано розпорядження «Про надання на виготовлення технічної документації із землеустрою» № 335, яким ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства у межах: 11) Соловичівської сільської ради (сертифікат серії ВЛ № 030139) (а. с.13).

В 2020 році ОСОБА_2 виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на підставі чого було виділено земельні ділянки із присвоєнням кадастрових номерів: - площею 1,0735 га, кадастровий номер: :04:001:1811, - площею 0,4883 га, кадастровий номер: :04:001:1812, - площею 1,1846 га, кадастровий номер: :04:001:1813, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Соловичівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №№ НВ-020, НВ-020, НВ-020 від 23 липня 2020 року (а. с. 14-28).

Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, станом на 19 лютого 2024 року, земельні ділянки не приватизовані, в графі форма власності інформація відсутня. Зазначене підтверджується також листом Держгеокадастру№ 29-3-0,32-2104/2-24 від 17 травня 2024 року (а. с. 29-32).

Згідно постанови приватного нотаріуса Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Заліської Н. М. від 14 червня 2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлено, що ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки після смерті померлого батька ОСОБА_2 було відмовлено через відсутність документів, які засвідчують право власності спадкодавця на зазначене майно (а. с. 33).

Згідно витягів №№ НВ-024, НВ-024, НВ-024 від 23 червня 2024 року із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, створених за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 49776 (сорок дев`ять тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 97 копійок (а. с. 34-36).

Зазначені обставини справи також підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 36/2023 щодо майна померлого ОСОБА_2 (а. с. 48-70).

ОСОБА_1 , як син покійного, та, відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, є спадкоємцем першої черги, належним чином не може оформити право власності на вказане спадкове майно. Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку.

Предметом спору у справі є визнання права на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування, приватизація яких була розпочата, але не завершена за життя спадкодавця.

Згідно із статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1225 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя звертався із заявою до Турійської районної державної адміністрації Волинської області про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, яку було задоволено та видано відповідне розпорядження.

Таким чином, спадкодавець розпочав у встановленому законом порядку приватизацію земельних ділянок, однак не завершив процес приватизації у зв`язку з своєю смертю.

Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах, переходить до спадкоємців, та, відповідно, перейшло до позивача, який є спадкоємцем першої черги за законом і прийняв спадщину після смерті спадкодавця, а отже прийняв у порядку спадкування право на завершення приватизації спірних земельних ділянок, розпочатої та незавершеної спадкодавцем.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статею 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

В постанові Верховного Суду в справі № 128/1911/15-ц від 13 червня 2018 року зроблено висновок в разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 1 передбачено, що за наявності умов одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі, вимога про визнання права на спадщину в судовому поряду не розглядається, однак, коли нотаріус відмовляє в оформленні відповідного свідоцтва на певний об`єкт спадкування, то особа може звернутися до суду для вирішення даного питання за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом.

Згідно пунктів 4.12 та 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач в поданій заяві просив залишити судові витрати у вигляді сплати судового збору за ним, зазначене не суперечить нормам Цивільного процесуального кодексу України, а тому суд залишає судові витрати за позивачем.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 200-211, 247, 259, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 16, 1217-1218, 1220, 1223, 1225 1261, 1268 Цивільного кодексу України, статтею 125 Земельног окодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Турійської селищної ради про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельні ділянки:

- площею 1,0735 га, кадастровий номер: :04:001:1811, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Соловичівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області;

- площею 0,4883 га, кадастровий номер: :04:001:1812, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Соловичівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області;

- площею 1,1846 га, кадастровий номер: :04:001:1813, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Соловичівської сільської ради Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області, в порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Турійська селищна рада Ковельського району Волинської області, , адреса місцезнаходження: майдан Центральний, будинок 1, селище Турійськ, Ковельський район, Волинська область.

Суддя О. В. Ковальчук