КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору укладеним,-

установив:

У травні 2024 року до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до АТ «КБ «Приватбанк» про визнання договору укладеним.

Свій позов мотивувала тим, що 08 квітня 2024 року відбувся електронний аукціон, щодо продажу нерухомого майна (номер лота 1321), а саме: І поверху нежитлової будівлі магазину загальною площею 356,46 кв.м. (нежитлова будівля) за адресою: АДРЕСА_1 .

Організатором аукціону є АТ «КБ «ПриватБанк».

За результатами проведеного аукціону вона є переможцем, щодо купівлі лоту №1321.

Таким чином, оскільки вона стала переможцем електронного аукціону, щодо купівлі об`єкту нерухомості, то АТ «КБ «ПриватБанк» зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу саме із переможцем торгів, проте з невідомих підстав організатор торгів не виконав даного обов`язку.

Як вбачається із позовної заяви, спір виник, щодо дій, які стосуються відмовою організатора торгів укласти договір купівлі-продажу з переможцем торгів, щодо об`єкту нерухомості, а саме: І поверху нежитлової будівлі магазину загальною площею 356,46 кв.м. (нежитлова будівля) за адресою: АДРЕСА_1 .

Просила суд, визнати укладеним між нею та АТ «КБ «ПриватБанк» договір купівлі-продажу першого поверху нежитлової будівлі магазину загальною площею 356,46 кв.м. (нежитлова будівля) за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року справу передано на розгляд до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області за територіальною підсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що відносини які склалися між нею та АТ «КБ «ПриватБанк», щодо укладення договору купівлі-продажу та всі дії, які були направлені на це, варто розцінювати як переддоговірні відносини.

Зазначає, що відносини, які склалися між нею та АТ «КБ «ПриватБанк» не передбачають наявність майнових прав та обов`язків, адже договір ще неукладений, а тому даний спір не підпадає під правила виключної підсудності.

Даний спір не стосується об`єкту нерухомого майна, даний спір стосується вчинення тих чи інших дій відносно укладеного договору купівлі-продажу майна.

Вказує, що звертаючись до Печерського районного суду м. Києва вона обґрунтовано керувалась ст. 27 ЦПК України, так як місцезнаходження відповідача у Печерському районі міста Києва, а саме: м. Київ, вул. Грушевського, 1д .

Просила суд, апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року про передачу справи на розгляд до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, суд першої інстанції виходив з того, що так, дійсно позови, що виникають до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. (ст. 27 ЦПК).

Проте, вказане посилання являється безпідставним, з огляду на те, що позовні вимоги стосуються договору купівлі-продажу першого поверху нежитлової будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 ,а тому підсудність даного спору має визначатися за правилами, встановленими ч.1 ст.30 ЦПК України за місцезнаходженням нерухомого майна.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

За загальним правилом позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

Винятки з цього правила встановлені нормами ст.ст. 28-30 ЦПК України, зокрема:

позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5ст. 28);

позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 8ст. 28).

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст. 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Положення ч. 1 ст. 30 ЦПК України, встановлюють виключну підсудність справи та передбачають, що позов, який виникає з приводу нерухомого майна, пред`являється за місцезнаходженням майна або основної його частини; якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У разі конкуренції підсудності справи, наявності у позивача відповідної альтернативи щодо вибору підсудності справи, перевагу має виключна підсудність і в разі наявності підстав для такої справа розглядається судом за правилами саме виключної підсудності.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу безспірне право обирати підстави, предмет позову, його вмотивування відповідними фактами, обставинами, нормами права, належить позивачеві і не може заперечуватися як таке.

Водночас пред`явлення позову не виключає за відповідних умов можливості існування обставин, що визначають виключну підсудність справи.

Усталеною є правова позиція Верховного Суду, сформульована неодноразово у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17, від 11 липня 2019 року у справі №462/7217/18, від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18, від 06 лютого 2021 року у справі №911/2390/18 і в ряді інших, за змістом якої:

за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном;

аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства, щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору;

виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном;

правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів, щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, до спорів про право володіння і користування нерухомим майном, про визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо;

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч.3 ст. 30 ГПК України [норми, аналогічні положенням ч. 1 ст. 30 ЦПК України] необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном; у таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення;

у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, у разі об`єднання позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Норма ч. 1 ст. 31 ЦПК України прямо вказує на необхідність передачі справи на розгляд суду, до виключної підсудності якої вона належить, що забезпечує, серед іншого, розгляд справи повноважним судом, визначеним законом.

Відтак суд першої інстанції ухвалив процесуальне рішення з додержанням норм ч. 1ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 цього Кодексу апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана