Справа №: 164/204/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 вересня 2024 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Невара О.В.,

при секретарі Шумік О.І., Наумик Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Маневичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) господарських споруд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) господарських споруд. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона являється власником земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:3072), площею 0.09 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , право власності позивача на яку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ-53 від 11 жовтня 1999 року. Після заселення в 1970 році у будинок позивач поступово обгородила свою територію штахетником. У 1989-1995 роках велося будівництво чотириповерхового будинку по АДРЕСА_2 . Сусіди з вул. Луцька зі сторони бараків привозили до своїх хлівів дрова, скидаючи їх у провулку, що впритул до території, якою користувалася ОСОБА_1 . Дехто складав їх у „кострики вздовж штахетнику навколо будинку позивача, накриваючи їх рубероїдом, а інші - у „копички. З усіма сусідами у ОСОБА_1 були дружні відносини, вони намагалися допомагати один одному. Відповідач ОСОБА_4 поскладав дрова під посадженою на городі позивача берізкою. ОСОБА_1 не вимагала, щоб він забрав свої дрова з її території, так як ОСОБА_4 неодноразово допомагав їй з холодильником під час організації весіль її дітей. В період 2001-2005 років ОСОБА_4 , використовуючи старі дошки, фанеру та залишки бляхи, огородив ці дрова від дощу. В подальшому, зроблена ним споруда не ремонтувалася, не доглядалася, не накривалася від дощу, а фактично ним використовувалася для зберігання домашнього непотребу. В 2019 році ОСОБА_4 знову став складати біля вказаної споруди дрова, добудував спочатку навіс зі старих дошок, а у 2020 році - добудував зі старих дошок ще одну частину та накрив все шифером. ОСОБА_1 почала вимагати, щоб він розібрав цю споруду, на що ОСОБА_4 пообіцяв це зробити навесні 2021 року після того, як спалить за зиму дрова. Відповідач ОСОБА_4 просив позивача зачекати через поганий стан здоров?я після дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце восени 2020 року. Весною 2021 року позивач нагадала ОСОБА_4 про необхідність виконання обіцянки розібрати аварійну споруду, на що ОСОБА_4 не відреагував. Відповідач ОСОБА_4 , збудувавши самовільно сарай-дровітню на належній ОСОБА_1 земельній ділянці, чинить їй, як власнику земельної ділянки, перешкоди у користуванні її приватною власністю. Відповідач ОСОБА_3 збудував у 2005 році з дерев?яних дошок хлів для свиней, розміром 2х3 м. В 2011 році відповідач з погрозами і образами, заручившись підтримкою своєї сім?ї, захопив частину території земельної ділянки ОСОБА_1 , де збудував цегляний хлів. В присутності членів земельної комісії селищної ради ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ) ОСОБА_3 відмовився від цієї споруди. Відповідач ОСОБА_3 порушує правила добросусідства, складає на земельній ділянці гній і тривалий час його нікуди не вивозить, виливає гноївку, спрямовує нечистоти на город позивача. Він зірвав межові знаки, стверджуючи, що вони заважають йому їздити автомобілем. Позивач змушена була звертатись до виконавчого комітету Маневицької селищної ради із заявою про відновлення меж її земельної ділянки та забезпечення її використання за призначенням. Маневицька селищна ради листом № 1032/20/2-21 від 30 серпня 2021 року її повідомила, що відновлення меж земельної ділянки проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів за допомогою спеціальних пристроїв на основі технічної документації із землеустрою та закріплюється межовими знаками встановленого зразка. Актом від 7 вересня 2021 року, складеним комісією Маневицької селищної ради, підтверджується, що під час обстеження земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності, виявлено на частині цієї земельної ділянки із північно-східної сторони чотири господарські споруди, які належать іншим громадянам. Одна з цих споруд, власниками яких в тому числі є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , капітальна цегляна, інші три - дерев?яні. Комісією помилково зазначено у акті, що ці споруди було збудовано 10-20 і більше років тому, оскільки ці споруди фактично були збудовані в 2005-2011 роках. Листом Маневицької селищної ради № 1173/20/2-21 від 13 вересня 2021 року позивачу було повідомлено, що знесення незаконно збудованих на її земельній ділянці споруд може бути проведено за рішенням власників цих господарських споруд або в судовому порядку. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з проханням прибрати з належної позивачу земельної ділянки незаконно збудовані ними споруди, однак ними ці звернення були проігноровані. Позивач у відповідь чує лише нецензурну лексику та образи. Зайняття відповідачами частини належної їй земельної ділянки порушує її право на комфортне проживання, використання земельної ділянки за цільовим призначенням, а також порушує норми будівництва та санітарного благополуччя, оскільки з хліва та дерев?яних сараїв на подвір?я позивача виливається гноївка та інші нечистоти. Самочинно збудована ОСОБА_4 споруда знаходиться в аварійному стані. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ-53 від 11 жовтня 1999 року, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_4 самочинно побудованого цегляного хліва на земельній ділянці, площею 0.09 га, та привести земельну ділянку в придатний для цільового використання стан, а також зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВЛ-53 від 11 жовтня 1999 року, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 самочинно побудованого цегляного хліва на земельній ділянці, площею 0.09 га, та привести земельну ділянку в придатний для цільового використання стан.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представники відповідача ОСОБА_10 , ОСОБА_5 в судовому засіданні позовних вимог не визнали, вважають їх необґрунтованими, а тому в їх задоволенні просили відмовити. Стверджують, що як на момент видачі позивачу державного акту на право приватної власності на землю, так і на момент виготовлення технічної документації на дану земельну ділянку вказані у позовній заяві споруди ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вже були побудовані. Державний акт на право приватної власності на землю та рішення селищної ради, на підставі якого він був виданий, на думку відповідачів, є незаконними, оформленими з порушенням вимог чинного законодавства, без погодження меж з суміжними землекористувачами, в тому числі з відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . При виготовленні технічної документації на дану земельну ділянку не було відображено будівлі та споруди, які на ній знаходились, в тому числі належні відповідачам. ОСОБА_3 було побудовано вказаний у позовній заяві цегляний хлів ще у 1991 році. ОСОБА_4 було побудовано вказаний у позовній заяві дерев`яний сарай ще у 1971 році. Будь-які дозвільні документи на будівництво цих споруд у відповідачів відсутні. Оскільки вказані споруди були побудовані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до передачі земельної ділянки у власність позивача, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечують та вважають їх несправедливими.

5 вересня 2024 року представником позивача ОСОБА_2 подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, яку вона підтримала у повному обсязі в судовому засіданні, просила суд зобов?язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_3 самочинно побудованої кам?яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена у верхньому правому куті та позначена символом КН (кам`яна нежитлова споруда ОСОБА_3 ), та привести земельну ділянку ОСОБА_1 в придатний для цільового використання стан, а також зобов?язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_4 самочинно побудованої дерев?яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена третьою після кам?яної нежитлової споруди ОСОБА_3 , та привести земельну ділянку ОСОБА_1 в придатний для цільового використання стан.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України..

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_3 .На підставі рішення Маневицької селищної ради Волинської області№ 7/3 від 8 вересня 1999 року вона являється власником земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:3072), площею 0.09 га,що знаходиться за вказаною адресою та призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності позивача на яку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ-53 від 11 жовтня 1999 року. В північно-східній частині земельної ділянки ОСОБА_1 знаходиться цегляний хлів відповідача ОСОБА_3 та дерев`яний сарай відповідача ОСОБА_4 .Позивач неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою звільнити її земельну ділянку від вказаних самочинно збудованих споруд, однак її звернення ними були проігноровані. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 позбавлена можливості у повному обсязі використовувати свою земельну ділянку за цільовим призначенням. Зазначені обставини підтвердили позивач, представник позивача в судовому засіданні, вказані обставини не оспорюються відповідачами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ-53 від 11 жовтня 1999 року (а.с. 6), витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 5 січня 2022 року (а.с. 7-8), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 січня 2022 року (а.с. 9), схеми меж земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 10), акту комісії Маневицької селищної ради Волинської областівід 7 вересня 2021 року (а.с. 15), заяви ОСОБА_1 від 31 серпня 2021 року (а.с. 16), повідомлення Маневицької селищної ради Волинської області № 1173/20/2-21 від 13 вересня 2021 року (а.с. 17), рішення Маневицької селищної ради Волинської області№ 7/3 від 8 вересня 1999 року (а.с. 121-122), будівельного паспорта на забудову земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 123-128), технічного звіту по видачі державного акта на право приватної власності на землю (а.с. 129-135), технічної документації землеустроющодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 137-163), рішення Маневицької селищної ради Волинської області№ 27/13 від 15 вересня 2009 року (а.с. 154), топографічного плану меж земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 219).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 підтвердили, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_3 .Вона являється власником земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:3072), площею 0.09 га,що знаходиться за вказаною адресою та призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності позивача на яку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ-53 від 11 жовтня 1999 року. В північно-східній частині земельної ділянки ОСОБА_1 знаходиться цегляний хлів відповідача ОСОБА_3 та дерев`яний сарай відповідача ОСОБА_4 .Позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою звільнити її земельну ділянку від вказаних самочинно збудованих споруд, однак її звернення ними були проігноровані. Не дали позитивного результату також звернення ОСОБА_1 щодо звільнення відповідачами належної їй частини земельної ділянки до Маневицької селищної ради Волинської області та відділення поліції селища Маневичі. Стверджують, що вказані споруди були побудовані відповідачами після передачі позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0.09 га,у власність.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 підтвердили, що у власності відповідача ОСОБА_3 перебуває цегляний хлів, а у власності відповідача ОСОБА_4 - дерев`яний сарай, які на даний час знаходяться на території земельної ділянки ОСОБА_1 , упівнічно-східній частині вказаної земельної ділянки. Дані споруди були побудовані відповідачами без отримання будь-яких дозвільних документів та попереднього виділення земельних ділянок під їх забудову. ОСОБА_4 побудував дерев`яний сарай не менше 30 років тому. ОСОБА_3 побудував цегляний хлів не менше 20 років тому. Точний рік побудови повідомити не можуть, не пам`ятають. Свідок ОСОБА_8 , крім того, додав, що на звернення позивача ОСОБА_1 в Маневицьку селищну раду Волинської області їй було повідомлено, що після отримання державного акту на право приватної власності на землю ще має бути розроблена та погоджена відповідна документація, присвоєно цій земельній ділянці кадастровий номер. Спочатку позивачем була розроблена одна технічна документація, яка не була погоджена через допущені помилки при формуванні земельної ділянки. Після їх виправлення відповідна документація була погоджена, інформація про вказану земельну ділянку внесена в Державний земельний кадастр.

Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 самовільно, на власний розсуд, без будь-якої правової підстави користуються частиною земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), що належить на праві власності ОСОБА_1 , на якій в північно-східній частині земельної ділянки ОСОБА_3 було самочинно побудовано цегляний хлів, а ОСОБА_4 -дерев`яний сарай, слід зобов?язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_3 самочинно побудованої кам?яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена у верхньому правому куті та позначена символом КН (кам`яна нежитлова споруда ОСОБА_3 ), та привести земельну ділянку ОСОБА_1 в придатний для цільового використання стан, а також зобов?язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_4 самочинно побудованої дерев?яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена третьою після кам?яної нежитлової споруди ОСОБА_3 , та привести земельну ділянку ОСОБА_1 в придатний для цільового використання стан.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відповідно з кожного окремо підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 по 992 гривень 40 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати позивача ОСОБА_1 на виконання землевпорядних робіт згідно договору № 63 від 15 липня 2024 року на суму 7500 гривень не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а тому її вимоги про стягнення вказаних коштів з відповідачів як судових витрат до задоволення не підлягають.

Керуючись 2-5, 10-13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 20, 316-317, 319, 321, 325, 375-376, 391 ЦК України, ст.ст. 80-81, 116, 118, 125-126, 152, 158, 211-212 ЗК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобов?язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_3 самочинно побудованої кам?яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена у верхньому правому куті та позначена символом КН (кам`яна нежитлова споруда ОСОБА_3 ), та привести земельну ділянку ОСОБА_1 в придатний для цільового використання стан.

Зобов?язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:002:3072), яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом знесення (демонтажу) за рахунок ОСОБА_4 самочинно побудованої дерев?яної нежитлової споруди, яка на плані меж земельної ділянки розміщена третьою після кам?яної нежитлової споруди ОСОБА_3 , та привести земельну ділянку ОСОБА_1 в придатний для цільового використання стан.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) відповідно з кожного окремо по 992 (дев`ятсот дев?яносто дві) гривень 40 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2024 року.

Суддя районного суду О.В. Невар