Справа № 372/3721/24
Провадження № 2-1741/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Висоцької Г.В., секретаря судового засідання Куник О.В., розглянувши у відкритому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог - Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області,

В С Т А Н О В И В

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати його батьком дитини ОСОБА_4 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він та відповідачка ОСОБА_2 мали романтичні стосунки у період з березня 2020 по грудень 2021 року. Через непорозуміння припинили спілкування. У лютому 2022 року позивач був призваний до лав ЗСУ. Про те, що відповідачка на цей час була вагітна позивачу відомо не було. З жовтня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відновили своє спілкування, саме тоді позивачу стало відомо що ОСОБА_2 у 2022 році народила дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте батьком дитини записаний відповідач ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі на час народження дитини із відповідачем ОСОБА_3 . ОСОБА_3 , який записаний батьком дитини у свідоцтві про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визнає себе батьком дитини та фактично не приймає участі у її вихованні та утриманні, також позивачу відомо що ОСОБА_3 покинув країну одразу як розпочались військові дії в Україні. У зв`язку із тим що між позивачем і відповідачем тривалий час були інтимні стосунки, позивач вважає, що саме він є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач визнає себе батьком дитини і бажає безпосередньо виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, брати участь у її вихованні. На даний час позивач не має можливості повноцінно приймати участь у житті дитини ОСОБА_4 , оскільки законодавчо обмежений у своїх правах.

05.07.2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче засідання.

18.07.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

19.07.2024 відповідачкою ОСОБА_2 подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо позовних вимог не заперечила.

19.07.2024 року представниками третіх осіб подано заяви про розгляд справи без їх участі, та винести рішення відповідно до норм чинного законодавства.

25.07.2024 року представницею позивача подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а проживали разом у певний період часу.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 24 грудня 2022 року складено відповідний актовий запис № 407.

Батьком у свідоцтві про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записаний ОСОБА_3 ; матір`ю дитини записана ОСОБА_2 .

Для встановлення кровного споріднення між позивачем та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за добровільної згоди матері дитини 24.05.2024 року було проведено аналіз ДНК на батьківство.

Відповідно до аналізу ДНК на батьківство, результат дослідження № MGT10857UA виконаний 24.05.2024 року ймовірність батьківства становить 99,9999999%, що підтверджується оригіналом результату дослідження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 202/5601/18 (провадження № 61-І8654св20) чоловік, який не знав про своє батьківство тривалий час та не реалізовував свої права на судовий захист протягом року від дня народження дитини, має право в межах одного року від дня, коли він дізнався про своє батьківство (частина друга статті 129 СК України), звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Спір про визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто захід, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Згідно ст.133 СК України якщо дитина народжена у подружжя, дитина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за її заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив про визнання батьківства, пославшись на положення статті 128 СК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 742/3238/17, у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на норму права, що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду відображається в судовому рішенні, зокрема, в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789 - XII та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Норми статті 128 СК України регулюють правовідносини щодо встановлення батьківства при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Правовідносини про встановлення батьківства щодо дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, регулюються положеннями статті 129 СК України.

Частина перша статті 129 СК України стосується ситуації, за якої оспорити батьківство може чоловік, який вважає себе батьком дитини, а батьком дитини записаний інший чоловік. Тобто позивачем є чоловік, який вважає себе батьком дитини, а відповідачем - чоловік, який записаний батьком дитини.

Предметом доказування в цьому разі є відсутність кровної спорідненості між дитиною і чоловіком, записаним як батько в актовому записі про народження дитини, та наявність такої спорідненості між дитиною й особою, яка вважає себе її батьком.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи (постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц.

Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним із основних доказів, який має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі №205/5698/21.

Як вже зазначалось судом вище, відповідно до аналізу ДНК на батьківство, результат дослідження № MGT10857UA виконаний 24.05.2024 року ймовірність батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 становить 99,9999999%, що підтверджується оригіналом результату дослідження.

Таким чином, встановлено підстави для задоволення позову в частині визнання позивача батьком дитини ОСОБА_4 та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Негативних наслідків визнання позивача батьком судом не встановлено.

В той же час, заявлена позовна вимога про зобов`язання третьої особи - Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_4 є передчасною з огляду на наступне.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. ч. 1, 4 ст. 206, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог - Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області- задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , громадянин України, є батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , із внесенням відповідних змін до актового запису № 407 від 24.12.2022 року про народження дитини.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька