Справа № 946/1772/20
Провадження № 2/946/198/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі: Тюміній О.А.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, про припинення права спільної часткової власності, виділення частки в єдиний окремий об`єкт нерухомого майна, визнання права власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, про виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомості та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльська міська рада про виділ частини в окремий об`єкт нерухомості.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 20.03.2020 року, справа №946/1772/20, в порядку ст. 33 ЦПК України, розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І.

Ухвалою судді від 23.03.2020 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

10.06.2020 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвокат Янковська О.П. подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльська міська рада про виділ частки в натурі в окремий об`єктом нерухомості з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та надання окремої поштової адреси, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльська міська рада про виділ частки в натурі в окремий об`єктом нерухомості з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та надання окремої поштової адреси, встановлення порядку користування земельною ділянкою об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльська міська рада про виділ частини в окремий об`єкт нерухомості.

Ухвалою суду від 16.06.2020 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021 року, проведеного у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. згідно рішення зборів суддів №10 від 04.10.2021 року, справа №946/1772/20 розподілена та передана на розгляд судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамову А.С.

Ухвалою судді ОСОБА_6 від 12 жовтня 2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльська міська рада про виділ частини в окремий об`єкт нерухомості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльська міська рада про виділ частки в натурі в окремий об`єктом нерухомості з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та надання окремої поштової адреси, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 31 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просять наступне:

- припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 ;

- виділити в єдиний окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під єдиним реєстровим номером та присвоєння самостійного юридичного адресного номеру належні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 33/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , а саме частину житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 1-коридор площею 8,8 кв. м., 7-житлова кімната площею 19,1 кв. м., 8-коридор площею 5,6 кв. м., 9-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 10-комора площею 2,6 кв. м., 11-житлова кімната площею 14,9 кв. м., 12-житлова кімната площею 10,7 кв. м., 13-коридор площею 6,7 кв. м., загальною площею 76,8 кв. м., у тому числі житлової 53,1 кв. м.; господарські будівлі: сарай літ. «Г» з навісом літ. «г», літня кухня літ. «Д» з верандою літ. «д», гараж літ. «Ж»; господарські (надвірні) споруди: №1-ворота/хвіртка, №3-огорожа, №5-мостіння, №10-мостіння, №12-зливна яма;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 31/50 частин на виділений в окремий об`єкт нерухомості житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , який в цілому складається із: літ. «А» - житловий будинок, з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 1-коридор площею 8,8 кв. м., 7-житлова кімната площею 19,1 кв. м., 8-коридор площею 5,6 кв. м., 9-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 10-комора площею 2,6 кв. м., 11-житлова кімната площею 14,9 кв. м., 12-житлова кімната площею 10,7 кв. м., 13-коридор площею 6,7 кв. м., загальною площею 76,8 кв. м., у тому числі житлової 53,1 кв. м.; сарай літ. «Г» з навісом літ. «г», літня кухня літ. «Д» з верандою літ. «д», гараж літ. «Ж»; надвірні споруди: №1-ворота/хвіртка, №3-огорожа, №5-мостіння, №10-мостіння, №12-зливна яма, який розташований на земельній ділянці орієнтованою площею 0,0431 га, при цьому конкретну площу земельної ділянки визначити при формуванні земельної ділянки в порядку ст. 79-1 Земельного кодексу України;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на 19/50 частин на виділений в окремий об`єкт нерухомості житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , який в цілому складається із: літ. «А» - житловий будинок, з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 1-коридор площею 8,8 кв. м., 7-житлова кімната площею 19,1 кв. м., 8-коридор площею 5,6 кв. м., 9-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 10-комора площею 2,6 кв. м., 11-житлова кімната площею 14,9 кв. м., 12-житлова кімната площею 10,7 кв. м., 13-коридор площею 6,7 кв. м., загальною площею 76,8 кв. м., у тому числі житлової 53,1 кв. м.; сарай літ. «Г» з навісом літ. «г», літня кухня літ. «Д» з верандою літ. «д», гараж літ. «Ж»; надвірні споруди: №1-ворота/хвіртка, №3-огорожа, №5-мостіння, №10-мостіння, №12-зливна яма, який розташований на земельній ділянці орієнтованою площею 0,0431 га, при цьому конкретну площу земельної ділянки визначити при формуванні земельної ділянки в порядку ст. 79-1 Земельного кодексу України;

- встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 за яким у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділяється земельна ділянка площею 0,0431 га, а у користування ОСОБА_2 виділяється земельна ділянка площею 0,0222 га.

В обґрунтування позову позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зазначають, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 20.06.1983р., видане Ізмаїльським міським відділом комунального господарства, зареєстроване Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №24-29 від 22.11.1983р. (свідоцтво про одруження серія НОМЕР_2 від 20.02.1959р.), договору дарування від 04.06.1985р., посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Пелих А. В. в реєстрі №1-1527, зареєстрований Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №53-72 від 15.08.1985р.; свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.1997р., посвідчене державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М. Д. в реєстрі за №4/1057, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №24-29 від 30.07.1997р. ОСОБА_4 є власником 41/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.1997р., посвідчене державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М. Д. в реєстрі за №4/1057, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №24-29 від 30.07.1997р. ОСОБА_5 зареєстрований власником 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1027 від 27.08.2019р. власницею 17/50 частин вищевказаного об`єкта нерухомості зареєстрована ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 06.12.1986р., посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. в реєстрі № 2/6472, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №53/72 від 24.12.1986р. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №92/96-2019 від 10.10.2019р. загальна вартість 33/50 частин позивачів складає 199 497 грн. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи №92/96-2019 від 10.10.2019р. 33/50 частин, які належать позивачам складаються із: частини житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 1-коридор площею 8,8 кв. м., 7-житлова кімната площею 19,1 кв. м., 8-коридор площею 5,6 кв. м., 9-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 10-комора площею 2,6 кв. м., 11-житлова кімната площею 14,9 кв. м., 12-житлова кімната площею 10,7 кв. м., 13-коридор площею 6,7 кв. м., загальною площею 76,8 кв. м., у тому числі житлової 53,1 кв. м.; господарські будівлі: сарай літ. «Г» з навісом літ. «г», літня кухня літ. «Д» з верандою літ. «д», гараж літ. «Ж»; господарські (надвірні) споруди: №1-ворота/хвіртка, №3-огорожа, №5-мостіння, №10-мостіння, №12-зливна яма. Крім того, за ними може бути закріплена земельна ділянка площею 0,0431 га з виходом на АДРЕСА_1 із наданням окремої поштової адреси. Між ними та відповідачем ОСОБА_2 існує фактичний порядок користування земельної ділянки при домоволодінні по АДРЕСА_1 , однак зазначений порядок користування склався історично, коли ще частки співвласників були рівними по 1/2 частці у кожного. На підставі письмової заяви ОСОБА_7 (рос. мовою) від 25.01.1983р. були перераховані частки співвласників. Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради народних депутатів №306 від 08.06.1983р. були змінені ідеальні частки між співвласниками по АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_7 (рос. мовою) належала 1/2 частка, а стало належати 17/50 частин, ОСОБА_8 (рос. мовою) належала 1/6 частка, а стало належати 1/2 частка, ОСОБА_9 (рос. мовою) належала 1/6 частка, а стало належати 2/25 частки, ОСОБА_10 належала 1/6 частка, а стало належати 2/25 частки. Правонаступником після ОСОБА_7 (рос. мовою) була ОСОБА_11 (рос. мовою), яка подарувала свою частку ОСОБА_2 . Після зміни часток у домоволодінні по АДРЕСА_1 порядок користування земельною ділянкою не змінювався, хоча це є головною підставою для зміни порядку користування земельною ділянкою, оскільки збільшилася частина житлового будинку завдяки добудовам до житлового будинку, оскільки на той час було добудовано 25,0 кв. м. житлової площі відповідно до рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих №83 від 16.02.1968р. та прикладається до цього рішення схема добудови. Крім того, наявність договору порядку користування земельною ділянкою, оформлений у встановленому законом порядку, та погоджений між співвласниками відсутній. Тому, представлений варіант визначення порядку користування земельної ділянки у висновку судового експерта ОСОБА_12 №92/96-2019 від 10.10.2019р. був вказаний з урахуванням правової позиції Верховного Суду України та гарантованих прав співвласників вказаного об`єкта нерухомості. Із відповідачем у них виникають непорозуміння, тому звернулись до суду щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, щоб у майбутньому оформити право власності на земельну ділянку та виділу в окремий об`єкт нерухомості. Будь-яких спільних приміщень із співвласником вони не мають. Вищевказані приміщення житлового будинку та надвірні споруди є окремим об`єктом нерухомості, але зареєстровані як 33/50 частин об`єкта нерухомості розташованого по АДРЕСА_1 . Вказані обставини перешкоджають їм у користуванні та розпорядженні їх власності. Вони не можуть укласти договір кредитування під заставу свого майна, тому що предметом іпотеки має бути тільки окремий об`єкт нерухомості з окремим реєстровим номером. Вважають, що вказаний факт не порушує права відповідача. Також на теперішній час вони не можуть підготувати технічні умови для підключення до електричних мереж їх частини. Відповідно, не мають можливості відкрити особистий рахунок та укласти договір щодо надання електроенергії.

Згідно уточнених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 від 19.01.2022, остання просить відповідно до висновку експерта ПП «Відкриття» Н.В. Гончар за №107 від 05.11.2020, наступне:

- виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомості належну, ОСОБА_2 17/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , у складі наступних приміщень: житловий будинок літ. «А» з верандою літ. «а» і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 2- коридор площею 4,5 кв.м., 3 - кухня площею 4,4 кв.м., 4 - житлова кімната площею 12,7 кв.м., 5 - житлова кімната площею 8,4 кв.м., 6 - житлова кімната площею 7,8 кв.м., 14 - коридор площею 0,9 кв.м., 15 - коридор площею 8,2 кв.м., 16 - санвузол площею 2,9 кв.м., загальною площею 49,8 кв.м., в тому числі житлової 28,9 кв.м.; господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ганком літ. В2, баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; надвірні споруди: №2 - ворота, №4 - мостіння, № 6 - огорожа, №7 - огорожа, №8- ворота, №9 - огорожа, №11-огорожа з присвоєнням окремого реєстрового номеру та поштової адреси;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у складі наступних приміщень: житловий будинок літ. «А» з верандою літ. «а» і з приміщеннями, позначеними в плані: №№2 коридор площею 4,5 кв.м. 3 - кухня площею 4,4 кв.м., 4 - житлова кімната площею 12,7 кв.м., 5 - житлова кімната площею 8,4 кв.м., 6 - житлова кімната площею 7,8 кв.м., 14 - коридор площею 0,9 кв.м., 15 - коридор площею 8,2 кв.м., 16 - санвузол площею 2,9 кв.м., загальною площею 49,8 кв.м., в тому числі житлвої 28,9 кв.м.; господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ганком літ. В2, баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; надвірні споруди: №2-ворота, №4-мостіння, №6 - огорожа, №7 - огорожа, №8 - ворота, №9 - огорожа, №11 - огорожа, з присвоєнням окремого реєстрового номеру та поштової адреси, розташованої на земельної ділянці площею 0,0331 кв.м. згідно таблиці ліній та дирекційних кутів за № 3- 2-1-27-26-25-24-23-22-21-20-19-18-17-16-15-14-13-12-11-10-9-8-7-6-5-4-3 згідно висновку експерта № 107 від 05.11.2020 року (Додаток № 1 ) та плану встановлення меж земельної ділянки 001002 за адресою: АДРЕСА_1 , складеної ФОП ОСОБА_13 від 2020 року.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до договору дарування від 06.12.1986р. посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 2/6472, вона, ОСОБА_2 , є власником 17/50 спірного домоволодіння по АДРЕСА_2 . Іншими співвласниками є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Згідно висновку експерта № 92/96-2019 за результатами експертного будівельнотехнічного, земельно-технічного дослідження за зверненням ОСОБА_4 від 10.10.2019р. у володінні та користування ОСОБА_14 перебуває: частина житлового будинку літ. «А» з верандою літ. «а» і з приміщеннями, позначеними в плані: №№2 - коридор площею 4,5 кв.м., 3 - кухня площею 4,4 кв.м., 4 - житлова кімната площею 12,7 кв.м., 5 - житлова кімната площею 8,4 кв.м., 6 - житлова кімната площею 7,8 кв.м., 14 коридор площею 0,9 кв.м., 15 - коридор площею 8,2 кв.м., 16 - санвузол площею 2,9 кв.м., загальною площею 49,8 кв.м., в тому числі житлової 28,9 кв.м.; господарські будівлі: літня кухня сарай літ. «Б», сарай літ. «В» з ганком ліфт. В2, баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; надвірні споруди: №2 - ворота, №4 - мостіння, № 6 - огорожа, №7 - огорожа, №8 огорожа, №9 - огорожа, №11-огорожа. Зазначена частка домоволодіння з технічної точки зору, може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та наданням окремої поштової адреси. Заявляється вимога про виділ частки в натурі в окремий об`єктом нерухомості з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та наданням окремої поштової адреси та саме в цій частині ОСОБА_14 погоджується з висновком експерта, оскільки такий виділ в натурі відповідає безпосередньому користуванню. Так само, визнається первісний позов в частині виділу частки в натурі в окремий об`єкт нерухомості з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та наданням окремої поштової адреси щодо частини будівлі, належної позивачам. Щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, то згідно висновку експерта № 92/96-2019 від 10.10.2019р. в ході обстеження в натурі з`ясовано, що між співвласниками існує фактичний порядок користування спірною земельною ділянкою, який на місцевості визначається лініями огорож та стін будівель, і за яким: у безпосередньому користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0332 га.; у безпосередньому користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0321 га. Зважаючи на те, що на даний час, розмір частки на зазначене нерухоме майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складає 33/50, а розмір частки ОСОБА_2 складає 17/50, відповідно експертом були визначені ідеальні частки у праві користування та розпорядження зазначеною земельною ділянкою відповідно до яких: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 припадає 0,0431 га; ОСОБА_14 припадає 0,0222 га. Експертом було надано варіант встановлення порядку користування зазначеною земельною ділянкою відповідно до дійсних часток, при зміні встановленого порядку користування. ОСОБА_14 не погоджується з таким варіантом розподілу земельної ділянки. Попередніми власниками належної ОСОБА_4 та ОСОБА_5 частки у праві власності на зазначене домоволодінння є ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . Попереднім власником належної ОСОБА_14 частки у праві власності на зазначене домоволодіння є ОСОБА_17 , які і були попередніми землекористувачами. За рішенням Ізмаїльської міської ради № 306 від 08.06.1983р., були змінені ідеальні частки, а саме частка ОСОБА_17 (правонаступником після якого стала ОСОБА_11 , яка в свою чергу подарувала ОСОБА_14 ) з 1/2 була змінена на 17/50. ОСОБА_17 був власником 1/2 частини зазначеного житлового будинку згідно договору купівлі продажу від 20.08.1957р., реєстровий номер 4-1046. Відповідно змінені частки ОСОБА_8 з 1/6 на 1/2, ОСОБА_15 з 1/6 на 2/25 та ОСОБА_16 з 2/6 на 2/25, загалом частка цих осіб з 1/2 змінена на 33/50. Зміна частки сталася в зв`язку з добудовою нерухомого майна, при цьому порядок користування земельною ділянкою не змінювався, що також визнається позивачами. Однак, станом на 08.09.1954р., 24.04.1958р., 02.09.1970р., 23.09.1970р., 25.12.1981р., 09.02.1983р., 08.06.1983р., 14.03.1985р., 01.04.1986р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 , між зазначеними попередніми співвласниками та землекористувачами склався порядок користування земельною ділянкою який на місцевості визначається лініями огорож та стін будівель. Також, таке підтверджується записом на генеральному плані зазначеного домоволодіння станом на 08.09.1954р. та 22.09.1970р. про те, що у користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 знаходиться земельна ділянка площею 308,8 кв.м., а в користуванні ОСОБА_17 знаходиться земельна ділянка площею 311,2 кв.м., що визначено лінією огорож при підтвердженні лиском підрахунку площі земельних ділянок за фактичним користуванням сторін та схемою розподілу. Такий порядок користування існує і досі, за яким у фактичному користуванні на теперішній час (відповідно до висновку експерта № 92/96-2019): у безпосередньому користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0332 га.; у безпосередньому користуванні ОСОБА_2 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0321 га. Письмовими доказами встановлення порядку користування зазначеною земельною ділянкою попередніми землекористувачами є матеріали інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 .

Згідно відзиву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 19.04.2022 року на уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про виділ частини в окремий об`єктом нерухомості та встановлення порядку користування земельною ділянкою, позивачі за первісним позовом із уточненими зустрічними позивними вимогами ОСОБА_2 від 19.01.2022р. не згодні повністю, заперечують проти уточнених зустрічних позивних вимог від 19.01.2022р., тому що вони не відповідають дійсності та суперечать діючому законодавству України і вважають, що необхідно відмовити в задоволені уточнених зустрічних позивних вимог у повному обсязі. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19); постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20 зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Спірне майно належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача за зустрічним позовом є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на них припиняється, оскільки відповідачі Мустафаєви залишаються в новоутвореному об`єкті єдиними власниками після здійснення поділу. В свою чергу позивач за зустрічним позовом у своїх уточнених позивних вимогах просить виділити 17/50 частин в окремий об`єкт це порушує норми ст. 367 ЦК України, оскільки необхідно просити здійснити поділ майна. При здійсненні виділу або поділу позивач повинен одною із своїх вимог просити припинення права спільної часткової власності між співвласниками об`єкта нерухомості. Однак позивач не ставить вказані вимоги перед судом і намагається здійснити виділ в окремий об`єкт нерухомості. Вони не погоджуються щодо виділу в натурі в окремий об`єкт нерухомості 17/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованих за адресою по АДРЕСА_1 , які складаються з наступних приміщень: житловий будинок літ. «А» з верандою літ. «а» і з приміщеннями, позначеними в плані №№2-коридор, площею 4,5 кв. м., 3-кухня площею 4,4 кв. м., 4-житлова кімната, площею 12,7 кв. м., 5-житлова кімната, площею 8,4 кв. м., 6-житлова кімната, площею 7,8 кв. м., 14- коридор, площею 0,9 кв. м., 15-коридор, площею 8,2 кв. м., 16-санвузол, площею 2,9 кв. м., загальною площею 49,8 кв. м., в тому числі житлової 28,9 кв. м.; господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ґанком літ. «В2», баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; господарські (надвірні) споруди: №2-ворота, №4-мостіння, №6-огорожа,№7-огорожа, №8-ворота, №9-огорожа, №11-огорожа. Оскільки виділяється не весь житловий будинок літ. «А», а частина житлового будинку літ. «А», також судовим експертом ОСОБА_20 у своєму висновку судової будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р. самочинно привласнено господарській будівлі ґанку, який розташований поряд із сараєм літ. «В» самостійну літ. «В2», що в матеріалах технічних паспортів станом на 24.10.2008р. та станом на 29.07.2019р. не виявлено. Крім того, судовим експертом вказано, що можливо виділити також прибудову літ. «а», яка складається із приміщень №№14- коридор, площею 0,9 кв. м., 15-коридор, площею 8,2 кв. м., 16-санвузол, площею 2,9 кв. м. загальною площею 12,0 кв. м., чим порушив п. 2.3 Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 6 липня 2007р. за №774/14041. Оскільки не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. ОСОБА_2 побудувала прибудову літ. «а» у 1997 році на підставі рішення Ізмаїльської міської ради №773 від 24.06.1993р. (інвентаризаційна справа КП «Ізмаїльське МБТІ» а.с.166), що підтверджується ескізом від 24.10.2008р., де вказано рік побудови 1997р., де рік побудови зазначається зі слів власника та дозвільних документів відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (інвентаризаційна справа КП «Ізмаїльське МБТІ» а.с.165), технічна інвентаризація якої проводилась за замовленням ОСОБА_2 №2457 від 11.08.2008р. (інвентаризаційна справа КП «Ізмаїльське МБТІ» а.с.170). Однак вказану прибудову літ. «а» ОСОБА_2 не здала до експлуатації, як вимагає цього чинне законодавство України, оскільки прибудова літ. «а» збудована на капітальному бетонному фундаменті, що підтверджується також ескізом від 24.10.2008р. (інвентаризаційна справа КП «Ізмаїльське МБТІ» а.с.165) та копіями технічних паспортів станом на 24.10.2008р. та станом на 29.07.2019р. Підтвердженням цього факту є також відмова державного реєстратора у державній реєстрації прав та їх обтяжень №53887434 від 03.09.2020р. оскільки у 1997 році була здійснена реконструкція житлового будинку зі зміною геометричних розмірів та зведення на земельній ділянці прибудови літ. «а», однак документ що посвідчує прийняття в експлуатацію об`єкту відсутній. Вказані відомості судовий експерт не врахувала при складані висновку експерта №107 від 05.11.2020р., оскільки відмова державного реєстратора була долучена до матеріалів справи у заяві від 08.09.2020р. (а.с. №116, додатки пришиті за а.с. 138) та які були надані експерту при виконанні висновку. Підтвердженням цього факту є то, що у висновку експерта згадується про рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №209 від 21.02.2000р., яке також долучалось у вказаній заяві від 08.09.2020р. Враховуючи викладене, можливо здійснити поділ 17/50 частин, які належать ОСОБА_2 у складі наступних приміщень: частина житлового будинку літ. «А» і з приміщеннями, позначеними в плані №№2-коридор, площею 4,5 кв. м., 3-кухня площею 4,4 кв. м., 4-житлова кімната, площею 12,7 кв. м., 5-житлова кімната, площею 8,4 кв. м., 6-житлова кімната, площею 7,8 кв. м., загальною площею 37,8 кв. м., в тому числі житлової 28,9 кв. м.; господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ґанком, баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1», тобто без збудованої веранди літ. «а». Без господарських споруд № НОМЕР_3 , №4-мостіння, №6-огорожа, №7-огорожа, №8-ворота, №9-огорожа, №11-огорожа, оскільки їх поділ можливий коли буде встановлюватись порядок користування земельною ділянкою, оскільки вони окреслюють межі користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 . Судовим експертом ОСОБА_20 у супровідному листі №107 від 05.11.2021р. зазначено, що надсилається висновок судової будівельно-технічної експертизи №106 від 05.11.2020р. вхідний суду №36854 від 11.11.2020р. (а. с. 117). Однак в акті здачі-приймання висновку судового експерта вказано висновок №107 та надано висновок №107 від 05.11.2020р. Тоді виникає питання може є десь ще один висновок судового експерта, якого не має в матеріалах цивільної справи №946/1772/20 і яким висновком керуватись. Також в акті здачі-приймання висновку судового експерта вказано висновок №107 від 16.06.2020р. по справі №520/14047/19, а не по цивільній справі №946/1772/20. Судовим експертом ОСОБА_20 у висновку судової будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р. зазначено, що частина житлового будинку літ. «А», яка належить ОСОБА_2 забезпечена каналізацією вигрібною, за допомогою вигрібної герметичної ями. Каналізаційна система житлового будинку змонтована з каналізаційних труб (а.с. №122). Однак судовим експертом не використовувалось жодного вхідного матеріалу щодо проектної документації каналізаційної системи ОСОБА_2 , а також як можна встановити експерту як чином вигріб ями герметичний або ні без відповідних документів? Також відповідно до матеріалів технічних паспортів станом на 24.10.2008р. наданим ОСОБА_2 та станом на 29.07.2019р. наданими Мустафаєвими не вказано де саме на земельній ділянці розташована вигрібна яма Єлизарової. Крім того, з переліку який зазначає ОСОБА_2 у виділі в окремий об`єкт нерухомості, не вказує надвірну споруду як вигрібну яму, яка також повинна виділятись в окремий об`єкт нерухомості, якщо вона існує і тому із впевненістю можна зазначити, що судовий експерт спотворює інформацію у своєму висновку. На (а.с. 124) судовим експертом ОСОБА_20 зазначено, що під час проведення обстеження встановлений існуючий порядок користування земельною ділянкою за адресою по АДРЕСА_1 . Однак насамперед, як судовим експертом було встановлений існуючий порядок користування земельної ділянки, коли вона може встановити при обстеженні лише фактичний порядок користування, а потім його зіставити з встановленим існуючим, якщо він мається, тобто документальне підтвердження. У додатку №1 судового висновку №107 від 05.11.2020р. зазначається фактичний порядок користування земельної ділянки між співвласниками, а у примітці на висновку експерта (а.с. 125) вказано існуючий встановлений порядок користування, тобто існує невідповідність посилання на додатки з фактичним обстеженням експерта. Судовим експертом ОСОБА_20 зазначено, що на підставі виписки із рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.02.2000р., №209 «Про передачу земельних ділянок в загальну спільну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на господарських будівель»: передати земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 626 кв. м. безоплатно в загальну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 125). Однак текст вказаного рішення спотворений та перекладений не ВІРНО з російської мови, він звучить так: «Про передачу земельних ділянок в спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на господарських будівель»: передати земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 626 кв. м. безоплатно в спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . (мова оригінала у Додатку №3 висновку експерта (а.с.137). правильний переклад рішення виконкому №209 від 21.02.2000р. був вказаний у заяві від 08.09.2020р. (а.с. 116). Відповідно до ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2020р. не ставилось питання за рахунок чого змінилась площа земельної ділянки, яка надавалась у спільну сумісну власність громадян ОСОБА_21 та ОСОБА_22 з площею, яка вказана у правовстановлюючих документах. А судовий експерт вийшов за межі поставлених питань. Судовим експертом не приймалось до уваги рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих №1762 від 22.11.1954р. по об`єкту нерухомості по АДРЕСА_4 (теперішня назва та номер АДРЕСА_1 , що йому відведено земельну ділянку загальною площею 625,7 кв. м. приблизно 626 кв. м., яке зареєстроване в поземельній книзі КП «Ізмаїльське МБТІ» №20-1 від 04.12.1954р. І тому на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих №1762 від 22.11.1954р. було прийнято рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №209 від 21.02.2000р. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. В чому порушення права ОСОБА_2 щодо порядку користування земельної ділянки судовий експерт ОСОБА_20 не зазначила, однак вона послалась не на нормативноправовий документ, а на Звіт «про науково-дослідну роботу» Розробка методичних рекомендацій по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах» 1999 року видання, що є недопустимим у висновках судових експертиз є особиста думка однієї особи, а не узагальнена правова практика. З висновком судового експерта щодо поділу земельної ділянки по 1/2 частці кожному не можемо погодитись (а. с. 127), оскільки набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відбулось вже після того як минуло 17 років, як перерахували частки у співвласників житлового будинку. Окрім того, керуючись ч. 1,2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тобто, якщо рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №209 від 21.02.2000р. передано у спільну сумісну власність ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_5 на трьох, то керуючись ст. 370 ЦК України кожному повинна належати 1/3 частка земельної ділянки, тобто Мустафаєвим 2/3 частки земельної ділянки, майже таку частку і прагнуть виділити собі у користування. Якщо зіставити частки співвласників то 33/50 та 17/50 виглядають приблизно майже як 2/3 та 1/3. Тому висновок судового експерта ОСОБА_20 щодо поділу земельної ділянки по 1/2 частці кожному з об`єктів нерухомого майна є хибним і не є підтвердженим жодним із нормативно-правових документів або правовстановлюючих документів. У відповіді по другому питанню висновку експерта №107 від 05.11.2020р. (а.с.128) зазначено, що встановлений існуючий порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , однак це твердження є хибним і порушує п. 2.6 ґ) Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 6 липня 2007р. за №774/14041. Судовий експерт повинен встановити який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою. Якщо є існуючий порядок користування, то яким саме документом він підтверджується рішенням суду, нотаріальною угодою або іншим документом передбаченим Цивільним кодексом, Земельним кодексом та іншими нормативно-правовими документами діючого законодавства. А не посилатись на встановлений порядок користування, що він встановлений лінією огорож, що утворюють відокремлені земельні ділянки співвласників це є фактичний порядок користування, а не встановлений порядок користування земельною ділянкою. У примітці по другому питанню висновку експерта №107 від 05.11.2020р. (а.с.129) зазначено, що встановлений існуючий порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 наведений у додатку №1 однак, а у додатку №1 судового висновку зазначається фактичний порядок користування земельної ділянки між співвласниками. По третьому питанню висновку судового експерта ОСОБА_20 №107 від 05.11.2020р. (а.с. 129) можу погодитись тільки в одному реченні, оскільки вона правильно зазначила, що на підставі наданих для дослідження документів не підтверджується встановлений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками. Тому що ніякі документи щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками не створювались, не укладались та не затверджувались. 14.04.2022р. вони звернулись з адвокатським запитом до землевпорядної організації приватного підприємства «ТАЙЗЕР ЕКСПО УКРАЇНА» про те, чи можуть вони провести роботи винесення меж в натурі зазначеної земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р. 14.04.2022р. за вих. №988 ПП «ТАЙЗЕР ЕКСПО УКРАЇНА» надали відповідь, що у зв`язку з відсутністю в матеріалах експертизи №107 від 05.11.2020р. координат поворотних точок земельної ділянки по АДРЕСА_1 , або хоча б метричних розмірів (відсутні кути поворотів) по лінії розподілу неможливо виконати винесення в натуру меж вказаної земельної ділянки. Тобто, враховуючи відповідь спеціалістів землевпорядної організації, можна із впевненістю сказати про те, що висновок експерта будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р. не може використовуватись як належний доказ по справі, щодо виділу в окремий об`єкт нерухомості та визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки фактично не можливо буде у подальшому реалізувати вказаний висновок в натурі, оскільки висновок виконаний з порушенням норм діючого законодавства. приймати до уваги висновок експерта будівельно-технічної експертизи ОСОБА_20 №107 від 05.11.2020р. не можливо, як доказ оскільки порушені норми, щодо Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 6 липня 2007р. за №774/14041, у виділі частини об`єкту на який не зареєстровано право власності, на об`єкти які не існують в технічних паспортах співвласників, на господарські споруди якими не обладнаний житловий будинок, а також посилання експерта не на нормативно-правові акти та висновки, а на Звіт наукових робіт за законодавством, яке не діє на період вирішення спору та справи по суті, посилання експерта не на документи, що встановлюють порядок користування земельною ділянкою, а на креслення БТІ, на відсутність координат поворотних точок земельної ділянки, або хоча б метричних розмірів (відсутні кути поворотів) по лінії розподілу, що є грубим порушенням судового експерта ОСОБА_20 при виконані висновку експерта будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р.

У відповіді на відзив від 05.05.2022 року (а.с. 47-48 Т. 2) ОСОБА_2 зазначила, що відзив на позовну заяву не відповідає законодавству та матеріалам справи, тому просить не приймати відзив до уваги за наступного. Що стосується поняття «поділ» та «виділ», аналіз яких надано в відзиві, вважає, ще не має значення. Згідно первісного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивачі просять здійснити виділ частки житлового будинку в окремий об`єкт нерухомості, якою користуються вони на протязі тривалого строку. Також, позивач ОСОБА_2 у зустрічному позові просить здійснити виділ приміщень, які складають її частину, в окремий об`єкт нерухомості. Однак, для подальшої реєстрації частини будинку як окремого об`єкта нерухомості у рішенні суду необхідно зазначити про визнання права власності на житловий будинок як окремий об`єкт. Що стосується виділу в натурі 1/2 частки житлового будинку, належної ОСОБА_23 (у подальшому власнику ОСОБА_7 та ОСОБА_24 ), в результаті якого припиняється право спільної сумісної власності, то виділ 1/2 частки спірного житлового будинку здійснено рішенням народного суду 1-го участка міста Ізмаїл від 18.06.1955 року за позовною заявою ОСОБА_23 до ОСОБА_8 . Зазначеним рішенням суду здійснено виділ 1/2 частки у натурі у вигляді приміщень житлового будинку. Рішення суду ніким не відмінено та не змінено та має силу до теперішнього часу. Таким чином, спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , поділено у натурі з 1955 року та 1/2 частка, яка належала ОСОБА_23 , а у подальшому ОСОБА_25 , ОСОБА_17 та ОСОБА_2 , виділено в натурі з зазначення конкретних приміщень. Крім цього, у поверховому плані архівної справи Ізмаїльської МБТІ станом на 16.03.1957 року письмово зазначено які площі у житловому будинку належать кожному з власників по 1/2 частки житлового будинку. Згідно договору купівлі-продажу від 19.08.1957 року ОСОБА_17 придбав 1/2 частин житлового будинку, яка раніше належала ОСОБА_25 , та виділено у натурі згідно рішення суду від 1955 року. Згідно висновку Ізмаїльського МБТІ про реєстрацію даної частини будинку, вона зареєстрована 22.08.1957 року за ОСОБА_17 . Іншу 1/2 частину, яка належала ОСОБА_26 , отримали ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 по 1/6 частині згідно Свідоцтва про право на спадщину від 09.09.1957 року, які користувалися частиною земельної ділянки, встановленої з 1954 року площею 308,8 кв.м. Таким чином, згідно діючого на той період часу законодавства, ОСОБА_17 - власник 1/2 частини житлового будинку отримав та мав право на користування 1/2 частиною земельної ділянки при житловому будинку площею 311,2 кв.м., а ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 право користування 1/2 часткою земельної ділянки площею 308,8 кв.м., яка в цілому складала 620 кв.м. та була поділена між власниками з 1954 року згідно встановлених меж. Це підтверджується матеріалами інвентарної справи Ізмаїльського МБТІ. Так, згідно генерального плану житлового будинку та земельної ділянки станом на 08.09.1954 року такі межі встановлені та зафіксовані на плані. Після придбання ОСОБА_17 1/2 частки житлового будинку, на генеральному плані будинку здійснено у письмовому вигляді площі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_27 у розмірі 311,2 кв.м., у користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 308,8 кв.м. Цей запис зроблений представником МБТІ свідчить про наявність угоди між сторонам про порядок користування земельною ділянкою. Таким чином до придбання права власності первісними позивачами Мустафаєвими було встановлено порядок користування земельною ділянкою та здійснено поділ приміщень житлового будинку, який не оспорювано власниками будинку. Такий порядок користування земельною ділянкою та межі між ділянками сторін зберігаються до теперішнього часу. Згідно ст. 91 ЗК УРСР від 08.07.1970 року, яка передбачає порядок користування земельними ділянками співвласниками житлових будинків, зазначено: «Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток з спільної власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільної власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою, або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільної власності на цей будинок». Таким чином між власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлений порядок користування земельною ділянкою, та його розміри та межі зазначені письмово у матеріалах архівної справи. У ст. 91 ЗК УРСР не вказано про обов`язкову письмову угоду. Вона може бути як письмовою так і усною за потвердженнями іншими доказами. Тому вважає, що ця угода є дійсною до теперішнього часу. Рішенням Ізмаїльської міської ради №306 від 08.06.1983 року змінено розмір часток у житловому будинку у зв`язку з добудовою та перебудовою власниками ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 своєї частині житлового будинку на встановленої частині земельної ділянки , а саме: 1/2 частина, яка належала ОСОБА_17 змінена та її зменшено до 17/50 часток; 1/6 частина, яка належала ОСОБА_8 змінена та її збільшено до 1/$ частини; 1/6 частка, яка належала ОСОБА_15 змінено та збільшено до 2/25 частині; 1/6 частка, яка належала ОСОБА_16 змінено та збільшено до 2/25 часток. На ці частки власників Ізмаїльською міською радою видано нові свідоцтва про право власності. Однак згідно ст. 91 ЗК України в редакції 1970 року, яка діяла на той період виникнення правовідносин, зміна частки в житловому будинку не тягне за собою зміну у порядку і користування земельною ділянкою, встановленою зі згоди попередніх власників. Таке само положення було зазначено у ст. 29 ЗК України від 18.12.1990 року, яка передбачає, що «наступні зміни у розмірі часток спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку у спільній власності на цей будинок.». Вона отримала право власності на 17/50 частки житлового будинку згідно договору дарування між нею та ОСОБА_17 та з урахуванням наявності угоди про порядок користування земельною ділянкою та ст. 91 ЗК України у редакції 1970року,яка діяла на той період часу, також 29 ЗК України у редакції 1990 року, вона отримала право на користування тією частиною земельної ділянки площею 311,2 кв.м. згідно угоди між попередніми власниками. Тому вона безперешкодно користувалася та користується тією частиною земельної ділянки, яка знаходилася у користуванні її батька ОСОБА_17 . ОСОБА_28 є власником 41/100 часток житлового будинку згідно зазначених нею документів з 1983 року, 1885 року та 1997 року. ОСОБА_5 є власником 1/4 частки будинку з 1997 року. З зазначеного часу вони користувалися земельною ділянкою площею 308,8 кв. м. згідно встановленого порядку користування за домовленістю попередніх власників, яких зафіксовано у технічному паспорті будинку з 1954 року. Тільки у 2020 році позивачі за первісним позовом - Мустафаєви звернулися до суду з позовною заявою про виділ їх частки в окремий об`єкт нерухомості зі зміною порядку користування земельною ділянкою та переданням ним у користування земельну ділянку площею, яка відповідає їх збільшеним часткам у житловому будинку. За встановленою угодою від 1954 року права власників 1/2 частини житлового буди у тому числі і позивачів ОСОБА_22 на користування земельною ділянкою не порушені. З урахуванням наявності поділу житлового будинку у натурі в 1955 році та встановленого порядку користування земельною ділянкою на час придбання права власності на житловий будинок та вимог ст. 120 ЗК України, ОСОБА_2 вважає вимоги позивачів щодо надання у їх користування земельної ділянки пропорційної їх збільшеним часткам незаконними. Це також підтверджується п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, в якому зазначено, що «порядок користування спільною земельною ділянкою визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільної власності на землю або на житловий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок було поділено в натурі». Вважає, що при виділу у натурі 17/50 часток житлового будинку, належних ОСОБА_2 , у окремий об`єкт нерухомості, необхідно зазначити, що вони розташовані на земельній ділянці площею 0,0331 га згідно координат, зазначених у висновку експерта, а саме у додатку № 1 та в уточненому зустрічному позові. Щодо припинення права спільної часткової власності, то в цієї частині позивач за зустрічним позовом визнає позовні вимоги первісного позову, тому вважає, що немає необхідності припинення права спільної власності повторно. Щодо самовільних споруд ОСОБА_29 , повідомляє, що згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 27.08.2019 року у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , не зазначено про наявність самочинного будівництва. Окрім цього, згідно рішення виконкому Ізмаїльської міської ради № 773 п. 7 від 24.06.1993 року ОСОБА_14 надано дозвіл на добудову до житлового будинку веранди розмірами 3,5 на 5,0 м. Таким чином будівництво, яке здійснено за дозволом відповідного державного органу не є самочинним. Також таке будівництво не підлягає введенню до експлуатації відповідно Постанови КМУ №406 від 07.06.2017 року. Встановлення самочинного будівництва є не предметом спору, позивачем не надано позову щодо визнання самочинним будівництвом або іншого позову відносно прибудови літ «а». Права та інтереси позивачів первісного позову не порушуються в даній частині. Що стосується каналізаційної системи, зливної ями на частині земельної ділянки ОСОБА_14 це не є предметом спору, та судом не досліджуватимуся. За питаннями щодо різної дати у супровідному листі експерта та у акті здачі приймання висновку та №107 від 05.11.2020 позивач помиляється. Просить не приймати до уваги відзив на позов, а задовольнити у повному обсязі.

У письмових запереченнях від 20.05.2022 на відповідь на відзив (а.с. 53 т. 2), представник позивача зазначив, що посилання ОСОБА_2 на постанову КМУ №406 від 07.06.2017р. про затвердження «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» є хибним, оскільки прибудова літ. «а» збудована на капітальному бетонному фундаменті, а в п. 6 Постанови КМУ, на яку посилається ОСОБА_2 , вказано лише будівлі збудовані без фундаменту. Тобто своїми аргументами суд вводить в оману. Вважає, що висновок судової будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р. ОСОБА_20 є письмовим доказом по справі, однак для того, щоб суду прийняти доказ до вирішення справи по суті, він повинен бути належним, допустимим, достовірним та достатнім. Однак вказані критерії не відповідають висновку експертизи №107 від 05.11.2020р. Оскільки, ОСОБА_2 просить виділити в окремий об`єкт нерухомості крім частини житлового будинку літ. «А», ще прибудову літ. «а», однак ОСОБА_2 не здала її до експлуатації, як вимагає цього чинне законодавство України, оскільки прибудова літ. «а» збудована на капітальному бетонному фундаменті, і керуючись п. 2.3 Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 6 липня 2007р. за №774/14041. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. У довідці КП «Ізмаїльське МБТІ» від 27.08.2019р. не вказано, що є наявні самочинні будівлі, однак є наявні будівлі, які потрібно здати до експлуатації та визнати за ними право власності шляхом державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до ст.331 ЦК України. Вважає, висновок експерта №107 від 05.11.2020р. не допустимим, оскільки судовим експертом при виконанні вказаного висновку порушено: - п. 2.3 Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 6 липня 2007р. за №774/14041. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону; - п. 2.6 ґ) Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 6 липня 2007р. за №774/14041. Судовий експерт повинен встановити який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою. Якщо є існуючий порядок користування, то яким саме документом він підтверджується рішенням суду, нотаріальною угодою або іншим документом передбаченим Цивільним кодексом, Земельним кодексом та іншими нормативно-правовими документами діючого законодавства. А не посилатись на встановлений порядок користування, що він встановлений лінією огорож, що утворюють відокремлені земельні ділянки співвласників це є фактичний порядок користування, а не встановлений порядок користування земельною ділянкою. Судовим експертом у своєму висновку вказано, що існує встановлений порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками, однак посилання на будь-який письмовий документ, який має юридичну силу, судовим експертом не зазначено, тільки на інвентаризаційну справу КП «Ізмаїльське МБТІ», що не є землевпорядною організацією. Тому є тільки фактичний порядок користування земельною ділянкою, а не встановлений порядок користування. Судовим експертом ОСОБА_20 у висновку судової будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р. зазначено, що частина житлового будинку літ.«А», яка належить ОСОБА_2 забезпечена каналізацією вигрібною, за допомогою вигрібної герметичної ями. Каналізаційна система житлового будинку змонтована з каналізаційних труб (а.с. №122). Однак судовим експертом не використовувалось жодного вхідного матеріалу щодо проектної документації каналізаційної системи ОСОБА_2 вважає, що висновок експерта будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р. не може використовуватись як достатній доказ по справі, щодо виділу в окремий об`єкт нерухомості та визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки в матеріалах експертизи №107 від 05.11.2020р. відсутні координати поворотних точок земельної ділянки по АДРЕСА_1 , або хоча б метричних розмірів (відсутні кути поворотів) по лінії розподілу, тому фактично не можливо буде у подальшому реалізувати вказаний висновок в натурі, оскільки висновок виконаний з порушенням норм діючого законодавства. Твердження ОСОБА_2 , що відповідно до ст. 91 ЗК УРСР не вказано про обов`язкову письмову угоду, і посилання на те, що угода може бути також усною, є хибним. Керуючись ст. 43 ЦК УРСР зазначено, що угоди, що виконуються під час їх укладання, можуть укладатись усно, якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР. Оскільки для виконання порядку користування земельної ділянки необхідно звертатись до сторонньої організації (землевпорядна організація) яка за угодою встановить межі користування земельною ділянкою, то виконатись усна угода під час укладання не можлива, всі інші форми угод між громадянами повинні укладатись письмово відповідно до діючого на той час цивільного кодексу УРСР. Заперечують проти уточнених зустрічних позивних вимог від 19.01.2022р., тому що вони не відповідають дійсності та суперечать діючому законодавству України і ми вважаємо, що необхідно відмовити в задоволені уточнених зустрічних позивних вимог у повному обсязі.

У письмових поясненнях від 15.03.2023 (а.с. 144 т. 2) ОСОБА_2 зазначила, що спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 поділено у натурі з 1955 року та 1/2 частка, яка належала ОСОБА_23 , а у подальшому ОСОБА_25 , ОСОБА_17 та ОСОБА_2 виділено в натурі з значенням конкретних приміщень. У поверховому плані архівної справи Ізмаїльського МБТІ станом на 16.031957 року зазначено які площі у житловому будинку належать кожному з власників по1/2 частки житлового будинку. Згідно договору купівлі-продажу від 19.08.1957 року ОСОБА_17 придбав 1/2 частину житлового будинку, яка раніше належала ОСОБА_30 , та виділено у натурі згідно рішення суду від 1955 року. Згідно висновку Ізмаїльського МБТІ про реєстрацію даної частини будинку, вона зареєстрована 22.08.1957 року за ОСОБА_17 . Іншу частину, яка належала ОСОБА_31 отримали ОСОБА_8 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 по 1/6 частині згідно Свідоцтва про право на спадщину від 09.09.1957 року, які користувалися частиною земельної ділянки, встановленої з 1954 року площею 308,3 кв.м. Таким чином, згідно діючого на той період часу законодавства, ОСОБА_17 - власник 1/2частини житлового будинку отримав та мав право на користування 1/2 частиною земель. У ОСОБА_8 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 право користування земельної ділянки площею 308,8 кв.м., яка у цілому складала 620 кв.м. та була поділена між власниками з 1954 року згідно встановлених меж. Це підтверджується матеріалами інвентарної справи Ізмаїльського МБТІ. Згідно генерального плану житлового будинку та земельної ділянки станом на 08.09.1954 року та ділянки при житловому будинку площею 311,2 кв.м. межі встановлені та зафіксовані на плані. Після придбання Усовим 1/2 частки житлового будинку, на генеральному плані будинку здійснено у письмовому вигляді площі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_27 у розмірі 311,2 кв.м., у користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 308 кв.м. Цей запис неодноразово зроблений працівником Ізмаїльського МБТІ свідчить про наявність угоди між сторонами про порядок користування земельною ділянкою. Таким чином до придбання права власності первісними позивачами Мустафаєвими було встановлено порядок користування земельною ділянкою та здійснено поділ приміщень житлового будинку, який не було оспорено власниками будинку. Такий порядок користування земельною ділянкою та межі між ділянками сторін зберігаються до теперішнього часу. У ст. 91 ЗК УРСР не вказано про обов`язкову письмо угоду. Вона може бути як письмовою так и усною за підтвердженням іншими доказами. Тому вважає, що ця угода є дійсною до теперішнього часу. Рішенням Ізраїльської міської ради №306 від 08.06.1983 року було змінено розмір часток у житловому будинку у зв`язку з добудовою та перебудовою власниками ОСОБА_8 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 своєї частини житлового будинку на встановленій частині земельної ділянки. Однак згідно до ст. 91 ЗК України в редакції 1970 року, яка діяла на той період виникнення правовідносин, зміна частки в житловому будинку не тягне за собою змін у порядку и користуванні земельною ділянкою, встановленою зі згоди попередніх власників. Вона отримала право власності на 17/50 часток житлового будинку згідно до договору дарування між нею та ОСОБА_17 та з урахуванням наявності угоди про порядок користування земельною ділянкою та ст. 91 ЗК України в редакції 1970 року, яка діяла на той період часу, а також ст. 29 ЗК України у редакції 1990 року, вона отримала право на користування тією частиною земельної ділянки площею 311 кв.м. згідно до угоди між попередніми власниками. Тому вона безперешкодно користувалась і користується тією часткою, яка знаходилася у користуванні її батька - ОСОБА_17 . ОСОБА_4 є власником 41/100 частки житлового будинку згідно до зазначених нею документів з 1983 року, 1985 року і 1997 року. ОСОБА_5 є власником 1/4 частки будинку з 1997 року. Просить відхилити позовні вимоги ОСОБА_22 , тому що вони суперечать фактичним обставинам справи, а її позовні вимоги задовольнити.

У письмових доповідях по суті справи від 27.04.2023 (а.с. 151 Т. 2), від 07.06.2023 (а.с. 169 Т. 2), ОСОБА_2 зазначила, що уперше кухню було описано в 1919 році у Реєстрі нотаріальних актів нотаріуса міста Ізмаїл на нерухоме майно в м.Ізмаїлі по вулиці Безімяной (теперішня княгині ОСОБА_32 ). Другий запис із журналу - архіву МБТІ від 12.04.55р./14.04.55р., де вказані обміри та розрахунок площі приміщень будинку. Під номером 3 значиться кухня з двох кімнат площею (2,33x1,88) 4.20 та 3.70 кв.м. Потім її батькові ОСОБА_17 головний архітектор м. Ізмаїл дав дозвіл прибудувати до дому тамбур розміром 2.80x2.20, йому дали дозвіл зробити прибудову на відстані 45 см від межі. Йому було надано схему на проект, дата дозволу - 25.11.1970р. У той же час виявилася самовільна забудова літньої кухні внаслідок обстеження за датою 24.09.1970р./25.09.70р. Згідно виданого ОСОБА_8 дозволу, який зобов`язує забудовника не відступати від доданої схеми посадки та проекту, в водночас на ньому не має ні плану, ні проекту, тільки вказані ширина та довгота об`єкту. Відсутня письмова згода власника 1/2 частини ОСОБА_17 вважає, що літня кухня побудована з порушенням встановлених норм.

У додаткових поясненнях на зустрічний позов від 28.06.2023 (а.с. 178 -179 Т.2), представник ОСОБА_2 зазначив, що в матеріалах справи є дозвільні документи на прибудову веранди літ. «а», а саме: 1. дозвіл № 155 від 25.11.1970 року на прибудову тамбуру розмірами 2,80 м х 2.20 м, є проект прибудови. Будівництво здійснено відповідно до дозволу (є в матеріалах справи); 2. рішення Ізмаїльської міської ради № 773 від 24.06.1993 року на збільшення прибудови літ «а» до 3,5 х 5,0 м з проектом та із письмовою згодою співвласників ОСОБА_8 і ОСОБА_19 (є в матеріалах справи). На теперішній час зовнішні розміри веранди літ «а» складають 3,85 х 4.27 м., з одного боку зменшено розмір з 5.0 на 4.27 м., а з другого боку збільшено з 3,35 на 3.85 м. за рахунок зовнішніх стін. Однак таке незначне відхилення не є істотним та не порушує прав співвласників житлового будинку та суспільних інтересів. Тому веранда літ. «а» не є самочинним будівництвом та є складовою частиною житлового будинку, яке підлягає поділу та не підлягає здачі до експлуатації. Це приміщення літ «а» (первісне) зазначено у складі приміщень, які входили до складу 17/55 часток при прийнятті рішення Ізмаїльської міської ради за №306 від 08.06.1983. «Про зміну розміру часток у житловому будинку». Штампу про самочинно збудовані приміщення немає. Згідно Інструкції про проведення інвентаризації тільки самочинно збудовані приміщення не входять до складу будинку при поділі цього будинку. Згідно відповіді з архіву Ізмаїльської міської ради, акту прийому до експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не має. Таким чином житловий будинок до експлуатації не здавався та у зв`язку з будівництвом його до серпня 1992 року, він не підлягає здачі в експлуатацію. Тому і веранда, як вбудована частина, не підлягає здачі в експлуатацію окремо. Вважає, що позивачами за первісним позовом пропущено строк для звернення до суду з питаннями про встановлення порядку користування земельною ділянкою у зв`язку з тим, що порядок користування було встановлено у 1957 році та до теперішнього часу співвласники не оскаржували цей порядок користування земельною ділянкою.

У письмових поясненнях по справі від 13.07.2023 (а.с. 194-196 Т. 2), наданих представником ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представник зазначив, що ніхто у судовому засіданні не посилався не те, що веранда літ. «а» збудована самочинно, вона збудована на підставі рішення Ізмаїльської міської ради №773 від 24.06.1993р. За проектованими розмірами веранда літ. «а» повинна становити 3,5м на 5,0 м., однак веранда літ. «а» за фактичними розмірами збудована із відхиленням від розмірів, які надавались у дозволі, а саме: 3,85 м на (4,27 м + 0,45м) =4,72м (виступ іншої частини), що з однієї сторони збільшено її розмір на 0,35м. (підтверджується копією поверхового плану технічного паспорту від 29.07.2019р. поданому у додатках при первісному позові). Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Тому відсутній акт-прийому в експлуатацію житлового будинку за адресою по АДРЕСА_5 , оскільки не було передбачено процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. ОСОБА_2 побудувала прибудову літ. «а» у 1997 році на підставі рішення Ізмаїльської міської ради №773 від 24.06.1993р. (інвентаризаційна справа КП «Ізмаїльське МБТІ» а.с.166), що підтверджується ескізом від 24.10.2008р., де вказано рік побудови 1997р., де рік побудови зазначається зі слів власника та дозвільних документів відповідно до Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» (інвентаризаційна справа КП «Ізмаїльське МБТІ» а.с.165), технічна інвентаризація якої проводилась за замовленням ОСОБА_2 №2457 від 11.08.2008р. (інвентаризаційна справа КП «Ізмаїльське МБТІ» а.с.170). На підставі виписки із рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.02.2000р., №209 «Про передачу земельних ділянок в спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на господарських будівель»: було прийнято передати земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 626 кв. м. безоплатно в спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . На підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.02.2000р., №209 було передано безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку на господарських будівель земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 626 кв. м. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Тобто, якщо виникло право спільної сумісної власності, то частки власників не визначені та не встановлений порядок користування між ними, оскільки відсутні розміри часток власників. Тому строк звернення до суду з питанням про встановлення порядку користування земельною ділянкою не пропущений, оскільки набуття права власності відбулось 21.02.2000р., а не у 1957 році як зазначає позивач за зустрічним позовом і рішення суду або органу місцевого самоврядування про визначення часток у вищевказаній земельній ділянці не приймалось та будь-який нотаріальний договір про розподіл часток у земельній ділянці не укладався. Оскільки вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності співвласників, то необхідно прийняти рішення щодо порядку користування земельною ділянкою з урахуванням п. 21 Постанови Пленуму ВС України від 16.04.2004р. №7. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Вважає, що веранда літ. «а» збудована у 1997 році та за діючим законодавством України підлягає прийняттю в експлуатацію, і не може бути виділена в окремий об`єкт нерухомості, якщо вона не прийнята до експлуатації у зв`язку з реконструкцією із-за зміни геометричних розмірів площі забудови. Необхідно встановити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до розміру часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову враховуючи п.21 Постанови Пленуму ВС України від 16.04.2004р. №7.

У письмових поясненнях від 26.09.2023 (а.с. 202 Т. 2), щодо встановлення межі у 1957 році на підставі рішення суду про виділ в натурі 1955 року, ОСОБА_2 просить виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомості належну їй частину, якою її сім`я володіє з 1957 року, а також повернути їй захоплений один метр межі землі, мотивуючи тим, що існує чотири судових рішень і відповідь Верховного суду УРСР, який відхилив позов ОСОБА_8 щодо правомірності договору купівлі-продажу між ОСОБА_17 та громадянкою ОСОБА_25 20 квітня 1958 року суддя Народного суду 2 дільниці Дубосарський написав наказ на обслідування земельної ділянки на предмет її розділу між співвласниками ОСОБА_17 і ОСОБА_8 24 квітня 1958 року технік Ізмаїльського МБТІ надав висновок обслідування можливого розділу. З тих пір земля - ділянка поділена по 1/2 частинах. Від 1958 року в усіх домових по етажних планах присутні межа і довжина ліній і поворотних точок. Після того як у 1967-68 роках ОСОБА_33 збудував без дозволу самовільно літню кухню Літера Д, вони, скориставшись відсутністю господарів дому, захопили межу на 1 метр від встановленої у 1957-58 рр. Якщо спочатку паркан від вулиці Свердлова - точка 11 до точки 9 був 17 метрів 65 см., то зараз довжина від точки до точки є 19 метрів 05 см. На дозволі ОСОБА_17 збудувати веранду у 1970 році головний архітектор м.Ізмаїл наказав збудувати веранду відступивши 45 см від стіни. Експерт ОСОБА_20 визнала наявність порушення і рекомендувала можливість вирішення питання встановленням сервітуту.

У додаткових письмових поясненнях від 02.11.2023 (а.с. 227 Т. 2), ОСОБА_2 зазначила, що від 1957-1958р.р. до сьогоднішнього дня Мустафаєви збільшили свою площу в цілому на 343,44-308=35 кв.м. Це вказує на те, що в неї було вкрадено землю у 1967р. при будівництві літньої кухні літ. Д, яка була збудована самовільно, з підробленням документів (Акт 1970р., Дозвільне рішення на ім`я ОСОБА_17 , де вказано відступити 45 см. від стіни).

У письмових запереченнях від 20.12.2023 (а.с. 2 Т. 3), від 10.01.2024 (а.с. 8 Т. 3), на позовні вимоги ОСОБА_22 , ОСОБА_2 зазначила про неможливість повторного розгляду справи за наявністю рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, яке ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно ч. 2 ст. 223 ЦПК знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини є порушенням Конституцій. На протязі всіх років від 1955р., коли 18.06.1955 народним судом м. Ізмаїл було прийнято рішення за номером 2-442, відповідно якого житловий будинок був поділений по 1/2. Вважає, що Мустафаєви цілеспрямовано ігнорували і порушували закони. Частки земельної ділянки були визначені у 1957-1958 р.р. Вони, як співвласники, ніколи не користувались ані житлом, ані землею сумісно.

У судовому засіданні від 15.03.2023 року представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги за первісним позовом від 20.03.2020р., зазначивши, що добудови зі згоди сторін здійснювалися. Дійсно рішення суду від 1983р. не скасовувалось. Однак згідно ст. 370 ЦК України земельна ділянка виділяється пропорційне часткам у будівлі. А тут 3 співвласника, тому по 1/3 частині кожному.

У судовому засіданні від 15.03.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 за первісним позовом, не заперечувала проти задоволення позову в частині визнання нерухомих будівельних об`єктів (житлового будинку), однак проти розподілу земельної ділянки як просять позивачі, так як був раніше встановлений порядок 50%/50%. Підстав для зміни розмірів земельної ділянки немає, навіть незважаючи на те, що позивачем було добудовано об`єкти та змінена частка у житловому будинку, так як законодавством встановлено. Збереження раніше встановленого порядку користування земельною ділянкою (ст. 29 ЗК 1990р., як то і було і в ст. 70, ст. 91 ЗК 1970р.) - зміна частки у будинку не тягне зміни частки у земельній ділянці. А тут спірні правовідносини виникли у 1954 році, тоді й був встановлений порядок користування земельною ділянкою. Це підтверджується встановленими межовими знаками та матеріалами інвентарної справи на спірний об`єкт. 16.04.2004 року була Постанова Пленуму. Рішенням суду від 1983 року було поділено домоволодіння по 1/2 - часки кожному. Наявність твердих межових знаків підтверджено й обома експертними дослідженнями. Однак позовних вимог щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою немає. Ізмаїльська міська рада висловила заперечення щодо висновку суду за цими питаннями. При цьому питання встановлення порядку користування земельною ділянкою не може бути вирішено в рамках даного спору. Просить не зазначати конкретно якийсь розмір земельної ділянки, так як земельна ділянка виділена у спільну сумісну власність (тобто в рівних частках). Земля знаходиться у власності міської громади, приватна власність не оформлена. Підтримує свої позовні вимоги і просить вказати земельну ділянку у розмірі 0,0331 кв.м.. так як раніше був встановлений порядок користування земельною ділянкою, і цей порядок не змінювався. А Мустафаєвим - земля по висновку експерта ОСОБА_12 Право власності на землю ще не оформлено, це компетенція Ізмаїльської міської ради.

У судовому засіданні від 15.03.2023 року відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом, зазначила, що наведена позивачами судова практика не має відношення до спірних правовідносин. Перебудова позивачами здійснювалася з використанням підробки документів. Порядок користування землею з 1954р. не змінювався. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні від 27.04.2023 року представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечував проти зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 . Зазначив, що літ. «а» - самовільна добудова, не введена в експлуатацію, а отже не підлягає виділу, так як право власності не виникло. Дозвіл на будівництво надано, але не введено в експлуатацію, неможливо цю будову літ. «а» ввести в експлуатацію. Літери «В» та літ. «В2» також у технічній, в інвентарній справі не існує. Це будови привласнено безпідставно експертом. А.с. 165 по літ. «а» - рік побудови 1997р. За ч. 2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Що стосується земельної ділянки, то немає письмової угоди чи рішення суду. Експертизи, зображення, тощо не є підтвердженням встановленого порядку користування земельною ділянкою. «Фактичний» і «встановлений» порядок користування це різні поняття. Рішення ВК наданого в право спільної сумісної власності, однак право власності не зареєстроване, тобто рівність часток на трьох власників (по 1/3 частині). Ця площа визначена ВК від 1954 року, і на його підставі прийнято рішення ВК від 2000 року. Експертом не встановлено, якими документами підтверджено порядок користування земельною ділянкою. В іншій частині не заперечує (лише в частині літ. «а» та по питанню земельної ділянки). По літ. «В» - то там саме літ. «В», а не літ. «В-1», літ. «В-2». У 1983 році будинок здавався в експлуатацію. Вважає, що представник ОСОБА_2 помиляється. Свідоцтво видано. Раніше до подачі позову цього, ніхто не оскаржував порядок користування земельною ділянкою, межі, паркану. Із позовною заявою про встановлення фактичного порядку користування не зверталися.

У судовому засіданні від 27.04.2023 року представник ОСОБА_2 зазначила, що п.2.3 Інструкції про виділ/поділ - тут мається на увазі саме «самочинні об`єкти нерухомого майна» - а літ. «а» не є самочинним та не є «об`єктом нерухомого майна». Це прибудоване приміщення та окремо не підлягає введенню в експлуатацію. В інвентарній справі немає відмітки про самочинно збудоване майно. Ця веранда літ. «а» збудована у 1970 році на підставі рішення від 1970 року та її збільшено з 2,2 кв.м. до 3,5 кв.м. рішенням Ради від 1993 року. Або інакше не підлягає поділу весь об`єкт нерухомого майна вся частина ОСОБА_2 , а відповідно і доля ОСОБА_22 . При зміні часток у 1983 році у склад частини 17/35 увійшла веранда літ. «а». Державною будівельною інспекцією 3.1.3.94 прибудовані приміщення приймаються разом із об`єктом в цілому. Будинок в цілому не підлягає здачі в експлуатацію, а окремо веранда не може бути здана в експлуатацію. Акту прийомки до експлуатації всіх будинків немає.

У судовому засіданні від 27.05.2023 року представник третьої особи - Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області зазначив, що рішенням від 2000 року видана площа 626кв.м. брали відомості з матеріалів МБТІ. Розмір може частково не відповідати дійсності і буде чітко встановлюватися вже після проведення геодезії. А геодезію роблять власники, а не Ізмаїльська міська рада. Далі для визначення конкретних меж та розмірів земельної ділянки передбачена певна процедура, яка проводиться під час оформлення права власності на земельну ділянку. Виступає проти визначення судом розмірів земельної ділянки, так як це не належить до компетенції суду. Порядок формування земельної ділянки визначений інших та складається з певних етапів процедур, які необхідно провести та суд не може підмінити повноваження Ізмаїльської міської ради та самостійно визначити конкретні розмірі, які належить виділити кожній стороні. Можливо лише орієнтований розмір земельної ділянки вказати. Заперечує проти визначення порядку користування земельною ділянкою. Процедура приватизації не завершена. Ізмаїльська міська рада не зможе виконати рішення суду щодо визначення іншого порядку користування земельною ділянкою без скасування рішення Ізмаїльської міської ради від 2000 року. Навіть при виділі земельної ділянки у спільну сумісну власність можливо виділити частки земельної ділянки власникам. Земельна ділянка йде за будівлею.

У судовому засіданні від 07.06.2023 року ОСОБА_2 зазначила, що літня кухня «Д» у 2019р. описувалась, однак на даний момент там розташований гараж.

У судовому засіданні від 07.06.2023 року представник ОСОБА_2 зазначив, що у 1967р. надано дозвіл на кухню літ. «Д», однак це не та кухня, яка наразі побудована, та вона примикає до стіни будинку ОСОБА_2 .. що є забороненим. На плані вказано, що літ. «Д» на межі, а надано дозвіл на 45 см. від межі. На цю літню кухню «Д» дозвіл не надавався. Немає плану на цю добудову. Будинок не вводився в експлуатацію, отже окремо ввести в експлуатацію веранду літ. «а» неможливо. Дозвіл є у 1970 році, а в 1993 році про збільшення. По інструкції не входять такі самочинні, а доказів того, що це самочинне немає. Там немає бетонного фундаменту, МБТІ помилився.

У судовому засіданні від 07.06.2023 року представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зазначив, що було у 2963 році надано дозвіл на літню кухню «Д». Іншої кухні літ. «Д» не будувалося. План відсутній. Відміток, що збудовано літ. «Д» самочинно немає і не було. Є співвласниками, тому немає заборони на прибудови приміщень без відступу. Літня кухня отримана у дарунок у 1985 році, у спадок у 1987 році, і інформації, що вона самочинна, чи не існувала, не було. Права не порушені (вони отримали у дарунок та у спадок). Розміри не мінялися з 1967-1970р.р. До 1992 року не підлягає здачі в експлуатацію.

У судовому засіданні від 18.01.2024 року представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зазначив, що не доведено, що веранда літ. «а» введено в експлуатацію чи відповідає дозвільним документам. Вона є реконструйованою, визнається відповідачем, та не підлягає вводу в експлуатацію. Рік її побудови 1997, це визначено постановою №158 від 07.02.2018р. Є рішення Ізмаїльської міської ради від 2000 року, в якому визначено, що земельну ділянку надано у спільну сумісну власність, тому по 1/3 частки на кожного власника. Просить в частині веранди літ. «а» відмовити у позові. В іншій частині задовольнити первісний та зустрічний позови. Діяв Земельний Кодекс УРСР від 08.07.1970 року. Згідно вказаного кодексу приватна власність скасована. Тобто учасникам не могли належати на праві власності будь-які частки нерухомості.

У судовому засіданні від 18.01.2024 року ОСОБА_2 зазначила, що неможливо повторно розглядати ці вимоги всі, так як рішення з цього приводу вже ухвалювалося рішенням народного суду м. Ізмаїла від 18.06.1955 року. Отже ці позовні вимоги не можуть розглядатися. З 1983 року до 2000 року все було поділено, а з 2000 року виникла спільна сумісна власність.

У судовому засіданні від 18.01.2024 року представник ОСОБА_2 зазначив, що немає позовних вимог щодо розподілу земельної ділянки, що належить у приватну власність. Земельна ділянка не є об`єктом спільної сумісної власності, так як рішення виконкому не реалізовано та технічну документацію на земельну ділянку та належних чином право власності не оформлено, державний акт не отримувався. Встановлення порядку користування земельною ділянкою виходить за межі компетенції суду, та входить до компетенції Ізмаїльської міської ради. Встановлення порядку користування не може розглядатися одночасно з вирішенням питання про виділ в окремий об`єкт нерухомості, так як порядок користування земельної ділянки може бути встановлений лише після виділу в окремий об`єкт нерухомості. Крім того, реальна площа земельної ділянки не встановлена, її розміри згідно різних документів різняться. Експерт ОСОБА_12 безпідставно визначив розміри земельної ділянки, та без рішення виконкому міської ради здійснює перерозподіл земельної ділянки. У наявності Мустафаєвих 332 кв.м., а у ОСОБА_2 321 кв.м. У 1952 році будинок вже був розподілений по 1/2 частині кожному власнику. Дозвіл на прибудову частини ОСОБА_34 з боку ОСОБА_35 не надавався. Якщо порядок користування земельною ділянкою встановлений, то наступна зміна часток будівель не має наслідком зміну раніше встановленого порядку землекористування. Немає самочинного будівництва, а є реконструйоване. По ст. 376 ЦК України це не є самочинним будівництвом.

У судовому засіданні від 31.01.2024 року представник ОСОБА_2 зазначив, що за Інструкцією від 2007р. №774 не підлягають виділу об`єкти, в яких є у складі самочинно збудоване майно, однак літ. «а» не є самочинно збудованою, а надавався дозвіл. Тобто літ. «а» також підлягає виділу. Дійсна веранда літ. «а» з однієї сторони трішки збільшено, з іншої зменшено, однак це не є порушенням прав інших осіб чи суспільства. При цьому, якщо в складі є самочинно збудоване майно, то поділу/виділу не підлягає взагалі весь об`єкт, що підтверджується Верховим Судом. Багато років існує встановлений порядок користування земельною ділянкою. Який закріплено письмовими доказами ( 308,8 і 311,2), що відповідно волі сторін та часткам і фактично огорожено. На теперішній час 331 кв.м., так як змінилися межі земельної ділянки. Фактично не встановлено фактичний розмір земельної ділянки, не відведено земельної ділянки в натурі. Пропущено строки позовної давності із звершенням із позовом про встановлення порядку користування. Такий порядок встановлений з 1957-1958р.р., однак ніхто не звертався із оскарженням встановленого порядку. Акт відводу земельної ділянки і реєстрація земельної ділянки це різні речі. Й того всього 626 кв.м. (по рішенню Ізмаїльської міської ради є тверді межові знаки паркани). 14.02.2014 поквартальна зйомка 625,7 кв.м., в рамках похибки по рішенню міської ради.

У судовому засіданні від 07.08.2024 року ОСОБА_2 зазначила, що виділ 1/2 частки спірного житлового будинку здійснено рішенням народного суду 1-го участка міста Ізмаїл від 18.06.1955 року за позовною заявою ОСОБА_23 до ОСОБА_8 . Зазначеним рішенням суду здійснено виділ 1/2 частки у натурі у вигляді приміщень житлового будинку. Таким чином спірний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (в той час АДРЕСА_4 ) поділено у натурі з 1955 року та 1/2 частка, яка належала ОСОБА_23 , а у подальшому ОСОБА_25 , ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , виділено в натурі з зазначенням конкретних приміщень. У поверховому плані архівної справи Ізмаїльської МБТІ станом на 16.03 1957року письмово зазначено, які площі у житловому будинку належать кожному з власників по1/2 частки житлового будинку. Згідно договору купівлі-продажу від 19.08.1957 року ОСОБА_17 придбав 1/2 частину житлового будинку, яка раніше належала ОСОБА_30 , та була виділена у натурі згідно рішення суду від 1955 року. Згідно висновку Ізмаїльського МБТІ про реєстрацію даної частини будинку, вона була зареєстрована 22.08.1957 року за ОСОБА_17 . Отже, у 1955 році суд прийняв рішення про виділ в натурі рівних часток. Прийнявши таке рішення суд розірвав існування спільної сумісної власності. Рішення суду ніким не скасовано, не змінено, та має силу до теперішнього часу. ОСОБА_17 - власник 1/2 частини житлового будинку отримав та мав право на користування 1/2 частиною земель самостійно. Так спільне сумісне володіння вже було перервано відповідно закону рішенням суду по справі за № 2-442 у 1955 році. У цілому ділянка складала 620 кв.м. та була поділена між власниками з 1954 року згідно встановлених меж. Це підтверджується матеріалами, інвентарної справи Ізмаїльського МБТІ за № 9782. Так, згідно генерального плану житлового будинку ОСОБА_17 була виділена земельна ділянка площею 311,2 кв.м. станом на 08.09.1954 року. Межі встановлені та зафіксовані на планах Технічних паспортів обох адресів з вказаними розмірами ділянок на праві приватної власності. Ділянки у 6 соток надавались у довічне користування. Після придбання Усовим 1/2 частки житлового будинку, на Генеральному плані будинку визначено у письмовому вигляді площі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_27 у розмірі 311,2 кв.м., у користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 - 308 кв.м. Всі записи і креслення зроблені представниками МБТІ і свідчать про наявність угоди між сторонами про порядок користування земельними ділянками. Зазначене нерухоме майно було виділене в натурі,від 1957р. ніхто ніколи нічим не користувались ні спільно, ні разом, ні сумісно. Сумісної в них була тільки межа, яка була встановлена у 1955-1958рр. Усе було окреме: водо- каналізаційні системи; електропостачання; поштова адреса; домова книга для прописки жильців; поверховий план житлового будинку (МБТІ); генеральний план з планом окремих земельних ділянок - МБТІ; окремий вхід до ж/б та земельної ділянки; окремий вхід у житлові приміщення. Спільна в нас тільки межа, яка нас розділяє. Це визначає, що з того часу мало бути припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_17 і ОСОБА_8 Тоді ж, у 1958 році було підписано Договір (Мирове Узгодження). Те що Мустафаєви приховують той Договір кваліфікується як злочин, якій є порушенням закону. У 1983 року за № 306 відбулося засідання виконкому Ізмаїльської міської Ради депутатів трудящих, який постановив наступне: У зв`язку з добудовою до основного дому жилої прибудови, на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської Ради депутатів трудящих № 83/4 від 16.02.1968 року, змінити ідеальні долі між співвласниками:... Посилаючись на це ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у своєму позові пишуть: Після зміни часток [...] порядок користування земельною ділянкою не змінювався, хоча це є головною підставою для зміни порядку користування земельною ділянкою... Це твердження вони не обґрунтовують жодним законом або постановою. Вона не бачить причини змінювати її долю земельної ділянки, тому що норма, ідентична статті 91 ЗКУ та зазначеній ухвалі Верховного Суду України 2002 року існує і сьогодні відповідно до редакції Цивільного кодексу України від 01.01.2024, яка є чинною поточною редакцією. Просить суд підтвердити виділ в натурі у 1957 році її тепер частки, якою її сім`я володіє у межах встановлених МБТІ у той час.

У судовому засіданні від 07.08.2024 року представник відповідача зазначив, що усі приміщення та господарські будівлі та надвірні споруди у складі об`єкту, а саме 17/55 часток житлового будинку з господарськими будівлями на надвірними спорудами, розташованими за адресою АДРЕСА_1 . Приміщення веранди літ «а» не є самочинно збудованим, оскільки воно забудовано на підставі дозволу на будівництво № 155 від 25.11.1970 року (дозвіл на добудову тамбуру розмірами 2,80 х 2,20 є схема добудови та зазначено на генеральному плані) та збільшено на підставі рішення Ізмаїльської міської ради № 773 від 24.06.1993 року (дозволено добудову веранди до розмірів 3,5 х 5,0 кв.м., є схема розташування та збільшення, є заява ОСОБА_8 та ОСОБА_19 про згоду на збільшення). Це приміщення літ «а» (первісне) зазначено у складі приміщень, які входили до складу 17/55 часток при прийнятті рішення Ізмаїльської міської ради за № 306 від 08.06.1983 року «Про зміну розміру часток у житловому будинку». Штампу про самочинно збудовані приміщення немає. Згідно Інструкції про проведення інвентаризації тільки самочинно збудовані приміщення не входять до складу будинку при поділу цього будинку. У Висновку експерта ОСОБА_20 за № 107 від 05.11.2020 року (арк. висновку: 13, 16- 18, 21, додатки № 1 т а № 2) вказано, що площа земельної ділянки складає 664 кв.м., Єлизарової частка складає 331 кв.м. та зазначено межі земельної ділянки, вони описані у висновку. Площа земельної ділянки Мустафаєвих - 333 кв.м. Плану або схеми відведення земельної ділянки в натурі немає в матеріалах справи. Згідно зі статтею 257 ЦК України, у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом. Якщо для певних правовідносин, пов`язаних зі здійсненням права власності на землю чи користування нею, законом встановлено інші строки звернення до суду за вирішенням спору, застосовуються ці строки. Висновок експерта посилання на п. 4.2.6.4. Звіту про наукову дослідну роботу «Збільшення частки одним із співвласників не є підставою для збільшення площі земельної ділянки». В матеріалах справи є дозвільні документи на прибудову веранди літ. «а», а саме: 1. дозвіл № 155 від 25.11.1970 року на прибудову тамбуру розмірами 2,80м х 2.20 м, є проект прибудови. Будівництво здійснено відповідно до дозволу (є в матеріалах справи); 2. рішення Ізмаїльської міської ради № 773 від 24.06.1993 року на збільшення прибудови літ «а» до 3,5 х 5,0 м з проектом та із письмовою згодою співвласників ОСОБА_8 та ОСОБА_19 (є в матеріалах справи). На теперішній час зовнішні розміри веранди літ «а» складають 3,85 х 4.27 м., з одного боку зменшено розмір з 5.0 на 4.27м., а з другого боку збільшено з 3,5 на 3.85 м. за рахунок зовнішніх стін. Однак таке незначне відхилення не є істотним та не порушую прав співвласників житлового будинку та суспільних інтересів. Тому веранда літ. «а» не є самочинним будівництвом та є складовою частиною житлового будинку, яке підлягаю поділу та не підлягає здачі до експлуатації. Це приміщення літ «а» (первісне) зазначено у складі приміщень, які входили до складу 17/55 часток при прийнятті рішення Ізмаїльської міської ради за № 306 від 08.06.1983 року «Про зміну розміру часток у житловому будинку». Штампу про самочинно збудовані приміщення немає. Згідно Інструкції про проведення інвентаризації тільки самочинно збудовані приміщення не входять до складу будинку при поділу цього будинку. Акту прийому до експлуатації житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , не має. Таким чином житловий будинок до експлуатації не здавався, та у зв`язку з будівництвом його до серпня 1992 року він не підлягає здачі до експлуатації. Тому і веранда, як вбудована частина не підлягає здачі до експлуатацію окремо. Вважає, що позивачами за первісним позовом пропущено строк для звернення до суду з питаннями про встановлення порядку користування земельною ділянкою, у зв`язку з тим, що порядок користування було встановлено у 1957 році та до теперішнього часу співвласники не оскаржували цей порядок користування земельною ділянкою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Як встановлено судом, згідно свідоцтва Ізмаїльської міської ради №98 від 20.06.1983р., 2/25 частин жилого будинку по АДРЕСА_1 належать ОСОБА_19 (а.с. 10 Т. 1).

Згідно Договору дарування від 04.06.1985 ОСОБА_18 подарував ОСОБА_4 2/25 частин жилого будинку загальною площею 82 кв.м. в АДРЕСА_2 на земельній ділянці 620 кв.м., що складається із одного саманного будинку та надвірних споруд: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «в», сарай-літ. «Г», літня кухня літ. «Д» (а.с. 11-12 том 1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.1997 року, виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за №4/1057, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками по 1/4 частині кожний житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 (а.с. 13 том 1).

На підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови № 57р від 19.02.2016р. вулицю Фрунзе перейменовано на АДРЕСА_1 .

Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» Ізмаїльської міської ради №1027 від 27.08.2019р. на житловий будинок по АДРЕСА_1 , станом на дату проведення останньої інвентаризації 29.07.2019р., власниками вказаного будинку є: ОСОБА_19 2/25 часток на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , видане Ізмаїльським міським відділом комунального господарства 20.06.1983р., зареєстроване Ізмаїльським МБТІ у книгу реєстрів № 24-29 від 22.11.1983р.; ОСОБА_4 2/25 часток на підставі договору дарування, реєстр №1-1527, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 04.06.1985р., зареєстроване Ізмаїльським МБТІ у книгу реєстрів №53-72 від 15.08.1985р.; 1/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстр № 4/1057, посвідчене Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 28.07.1997р., зареєстрований Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 24-29 від 30.07.1997р.; ОСОБА_5 1/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстр №4/1057, посвідчене Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 28.07.1997р., зареєстрований Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за № 24-29 від 30.07.1997р.; ОСОБА_2 17/50 часток на підставі договору дарування, реєстр №2/6472, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 06.12.1986р., зареєстроване Ізмаїльським МБТІ у книгу реєстрів № 53-72 від 24.12.1986р.(а.с. 14 том 1).

Згідно Архівного витягу із рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №306 від 08.06.1983, виданого КУ «Ізмаїльського архіву» Ізмаїльської міської ради №6-М від 20.02.2020, змінено ідеальні частки між співвласниками, у зв`язку з добудовою до основного будинку жилої прибудови на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №83/4 від 18.02.1968р., а саме: ОСОБА_17 17/50 частин; ОСОБА_8 1/2 частина; ОСОБА_19 2/25 частин; ОСОБА_18 2/25 частин (а.с. 15 том. 1).

Згідно Архівного витягу із рішення виконкому Ізмаїльської міської ради №83 від 16.02.1968, виданого КУ «Ізмаїльського архіву» Ізмаїльської міської ради №6-М/1 від 20.02.2020, п.4 вирішено дозволити ОСОБА_8 прибудувати до свого будинку жилу площу 25 кв.м. по АДРЕСА_6 . Наявна жила площа 20 кв.м. (а.с. 16 том 1).

Рішенням Ізмаїльського Виконкому міської ради народних депутатів №306 від 08.06.1983 «Про поділ домоволодінь на два самостійних, встановлення ідеальних часток на будівлі між співвласниками та виключення із власників», пунктом ІІ вирішено у зв`язку з до будівлею до основного будинку жилої будівлі на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів №83/4 від 16.02.1968 року змінити ідеальні частки між співвласниками по АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_17 17/50 частин; ОСОБА_8 1/2 частина; ОСОБА_19 2/25 частин; ОСОБА_18 2/25 частин (а.с. 25-26 том. 1).

Згідно висновку про реєстрацію будинку (домоволодіння) від 20.06.1983р., наданого Ізмаїльським МБТІ, відповідно до пред`явлених документів на будинок по АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці площею 620 кв.м., який належить на праві особистої власності ОСОБА_17 17/50 частин; ОСОБА_8 1/2 частина; ОСОБА_19 2/25 частин; ОСОБА_18 2/25 частин, підлягає реєстрації (а.с. 27 том 1).

Згідно свідоцтв про право особистої власності на жилий будинок за №98 від 20.06.1983 власниками жилого будинку з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 є: ОСОБА_17 17/50 частин; ОСОБА_8 1/2 частина; ОСОБА_19 2/25 частин; ОСОБА_18 2/25 частин (а.с. 28-31 том 1).

Згідно договору дарування від 06.12.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2/6472, ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_2 17/50 часток в АДРЕСА_1 , які належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.01.1984, реєстр №2/171 (а.с. 80 том 1).

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Рік забудови житлового будинку 1890 рік (а.с. 41-44 том 1).

Комунальним підприємством «Ізмаїльське МБТІ» 20.09.2008 року виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 з якого вбачається, що власниками є ОСОБА_2 17/50 часток, ОСОБА_36 41/100 часток, ОСОБА_5 1/4 частки, загальна площа земельної ділянки 645 кв.м. (а.с. 75-81 том 1).

Згідно генерального плану (схеми) садибної ділянки АДРЕСА_1 , складеного 08.ІХ.1954р., у користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 знаходиться земельна ділянка площею 308,8 кв.м., у користуванні ОСОБА_17 знаходиться земельна ділянка площею 311,2 кв.м. Загальна земельна площа 620,0 кв.м. (а.с. 83 том. 1). Згідно поповерхового плану на будову літ. «А» по АДРЕСА_1 , у користуванні ОСОБА_8 , ОСОБА_18 і ОСОБА_19 знаходиться корисна площа 44,50 кв.м., у тому числі жила 28,40 кв.м., службова 16,10 кв.м. У користуванні ОСОБА_17 знаходиться корисна площа 35,50 кв.м., у тому числі жила 27,0 кв.м., службова 8,50 кв.м. (а.с. 84 том. 1).

Згідно рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №209 від 21.02.2000 року, передано земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 626 кв.м., яка знаходилася раніше у користуванні гр. ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , безоплатно у загальну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель . ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с. 136 том. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням №53887434 від 03.09.2020 державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_37 , Виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області встановив, що відповідно до наданого державним реєстратором запиту №410 від 12.08.2020 року, зберігачем інвентаризаційних справ - КП "Ізмаїльське МБТІ" було надано лист - відповідь від 03.09.2020 року за №1007. Відповідно до вказаного листа, житловий будинок літ А. побудовано у 1890 році. При цьому, до складу вказаного будинку входить також прибудова літ."а", яка побудована у 1997 році (відповідно до матеріалів справи в експлуатацію не здавалась). Таким чином було встановлено факт проведення реконструкції об`єкту нерухомості та зведення прибудови літ. "а". Як вбачається із п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджено постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року), для державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт обов`язковим є подання документу, що посвідчує прийняття в експлуатацію об`єкту. Однак, у заявника та матеріалах справи такий документ відсутній. При цьому, відповідно до наданої інформації заявником, об`єкт нерухомого майна в експлуатацію після реконструкції не здавався. Враховуючи викладене, відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (а.с. 147 том 1).

Рішенням №209 від 21.02.2000 «Про передачу земельних ділянок у загальну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель», передано земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 626 кв.м., яка знаходилася раніше у користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , безоплатно у загальну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та рекомендоване їм заказати технічну документацію для видачі державних актів на право загальної сумісної власності на землю (а.с. 148 том 1).

Листом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області №13/02-24-104 від 18.01.2022, повідомлено, що площа земельної ділянки 656,0 кв.м. (відповідно до схеми генплану), яка розташована по АДРЕСА_1 , визначена орієнтовано, та буде точно визначена при виготовлені проекту землеустрою з урахуванням меж розташування будинків і споруд відносно червоних ліній, меж суміжних земельних ділянок, природних меж та інших територій відповідно до вимог Земельного кодексу України та Закону України «Про землеустрій». (а.с. 223 том 1).

Згідно Архівного витягу із рішення виконкому Ізмаїльської міської ради, виданого КУ «Ізмаїльського архіву» Ізмаїльської міської ради №12/01-52-18 від 31.05.2022, Рішенням Виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів №773 п.7 від 04.06.1993р. «Про капітальний ремонт жилих будинків з добудовою та збільшенням жилої площі» дозволено ОСОБА_2 добудувати веранду до розмірів 3,5х5,0м. (а.с. 70 том 2).

Згідно інформації КУ «Ізмаїльського архіву» Ізмаїльської міської ради №48/1 від 05.04.2023, в документах виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за 1968-1983 роки акт про прийняття в експлуатацію будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого прийняте рішення Ізмаїльської міської ради за №306 від 08.06.1983 року відсутній. Рішення Ізмаїльської міської ради, яким затверджено акт про прийняття в експлуатацію будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відсутнє (а.с. 168 том 2).

Рішенням Виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудівників за №1762 від 22.11.1954 року «Про результати обміру земель будівельного кварталу №356 м. Ізмаїла» вирішено зареєструвати за землекористувачами по АДРЕСА_4 , 625,70 кв.м. (а.с. 27 том 3).

Висновком судового експерту Цуркан В.І. за № 92/96-2019 за результатами експертного будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження за зверненням ОСОБА_4 від 10.10.2019р. (а.с. 45-55 том 1), встановлено наступне.

За наданими для дослідження документами встановлено, що співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 є: ОСОБА_19 з часткою 2/25 видане Ізмаїльським міським відділом комунального господарства свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок № 98 від 20.06.1983 року; ОСОБА_4 з часткою 2/25, посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльського міською нотаріальною конторою (реєстр № 1-1527) договору дарування від 04.06.1985 року; ОСОБА_4 з часткою 1/4 посвідчене державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. (реєстр № 4/1057) свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.07.1997 року; ОСОБА_5 з часткою 1/4 посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. (реєстр № 4/1057) свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.07.1997 року; ОСОБА_14 з часткою 17/50 посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою (реєстр № 2/6472) договір дарування від 06.12.1986 року.

За наданими для дослідження документами встановлено, що належні співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 частки є вираженими в натурі наявними у них правовстановлюючими документами, а саме:

- у володінні та користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебуває частина житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 1-коридор площею 8,8 кв. м., 7-житлова кімната площею 19,1 кв. м., 8-коридор площею 5,6 кв. м., 9-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 10-комора площею 2,6 кв. м., 11-житлова кімната площею 14,9 кв. м., 12-житлова кімната площею 10,7 кв. м., 13-коридор площею 6,7 кв. м., загальною площею 76,8 кв. м., в тому числі житлової 44,7 кв. м.; господарські будівлі: сарай літ. «Г» з навісом літ. «г», літня кухня літ. «Д» з верандою літ. «д», гараж літ. «Ж»; господарські (надвірні) споруди: №1-ворота/хвіртка, №3-огорожа, №5-мостіння, №10-мостіння, №12-зливна яма (всього майна на суму 199497 грн. = 108135 грн. х 44,5 кв. м. / 82,3 кв. м. (літ. «А») + 54628 грн. (літ. «А1») + 9022 грн. (літ. «а1») + 15578 грн. (літ. «Г») + 2333 грн.(літ. «г») + 22367 грн.(літ. «Д»)+ 18546 грн.(літ. «д») + 5307 грн.(№1) + 2483 грн.(№3) + 4414 грн.(№5) + 1738 грн.(№10) + 4612 грн.(№12)) графічно зображено на рисунку 1;

- у володінні та користуванні ОСОБА_14 перебуває: частина житлового будинку літ. «А» з верандою літ. «а» і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 2-коридор площею 4,5 кв. м., 3-кухня площею 4,4 кв. м., 4-житлова кімната площею 12,7 кв. м., 5-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 6-житлова кімната площею 7,8 кв. м., 14-коридор площею 0,9 кв. м., 15-коридор площею 8,2 кв. м., 16-санвузол площею 2,9 кв. м., загальною площею 49,8 кв. м., в тому числі житлової 28,9 кв. м.; господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ганком літ. «в», баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; господарські (надвірні) споруди: №2-ворота, №4-мостіння, №6-огорожа, №7-огорожа, №8-ворота, №9-огорожа, №11-огорожа (всього майна на суму 136199 грн. = 108135 грн. х 37,8 кв. м. / 82,3 кв. м. (літ. «А») + 45016 грн. (літ. «а») + 128 грн. + 9581грн. (літ. «Б») + 6969 грн.(літ. «В») + 388 грн. + 4968 грн.(літ. «Е»)+ 1799 грн.(літ. «е») + 1714 грн. (літ. «е1») + 5307 грн. (№2) + 307 грн.(№4) + 4817 грн.(№6) +1204 грн.(№7) + 2053 грн.(№8) + 1611 грн. (№9) + 671 грн.(№11)) графічно зображено на рисунку 1.

Належні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 будівлі забезпечені самостійними виходами на земельну ділянку, перебувають лише у їх володінні та користуванні і можуть розглядатись як окремий об`єкт нерухомого майна, аналогічно належні ОСОБА_38 будівлі та споруди перебувають лише у її володінні та користуванні і можуть розглядатись як окремий об`єкт нерухомого майна.

В ході натурного обстеження з`ясовано, що земельна ділянка при домоволодінні по АДРЕСА_1 з усіх сторін обмежена фізичними границями у вигляді огорож та стін будівель, за даними виконаних ПП «ТАЙЗЕР-ЕКСПО Україна» обмірів складає 0,0653 га, вказана земельна ділянка не є об`єктом права власності для власників будівель та споруд.

Ідеально, у відповідності до належних їм часток, співвласникам припадає: - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і з загальною часткою 33/50 0,0431 га (0,0653 га х 33/50); - ОСОБА_14 з часткою 17/50 0,0222 га (0,0653 га х 17/50).

В ході натурного обстеження з`ясовано, що між співвласниками існує фактичний порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні по АДРЕСА_1 , який на місцевості визначається лініями огорож та стін будівель, і за яким: у безпосередньому користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0332 га, що на 0,0099 га (0,0332 га 0,0431 га) менше від ідеальної; у безпосередньому користуванні ОСОБА_14 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0321 га, що на 0,0099 га (0,0331 га 0,0222 га).

З огляду на конфігурацію земельної ділянки та розташування в її межах належних сторонам будівель і споруд, а також з огляду на зміст поставленого питання щодо порядку користування земельною ділянкою у відповідності до часток у праві власності надається варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою при домоволодінні по АДРЕСА_1 , а саме:

1) Виділити у безпосереднє користування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 частину земельної ділянки площею 0,0431 га з виходом (виїздом) на Гурсьського, зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 2 координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року графічно зображено у додатку №1.

2) Виділити у користування ОСОБА_14 частину земельної ділянки площею 0,0222 га з виходом на вулицю Гурського, зовнішні межі якої визначаються за наведеними у таблиці 3 координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року графічно зображено у додатку №1.

Належні, на підставі виданого Ізмаїльським міським відділом комунального господарства свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок № 98 від 20.06.1983 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльського міською нотаріальною конторою (реєстр № 1-1527) договору дарування від 04.06.1985 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. (реєстр № 4/1057) свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.1997 року, ОСОБА_4 41/100 частка та належна, на підставі посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. (реєстр № 4/1057) свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.1997 року, ОСОБА_5 1/4 частка домоволодіння по АДРЕСА_1 у складі: частини житлового будинку літ. «А» з житловою прибудовою літ. «А1», навісом літ. «а1» та ґанком і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 1-коридор площею 8,8 кв. м., 7-житлова кімната площею 19,1 кв. м., 8-коридор площею 5,6 кв. м., 9-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 10-комора площею 2,6 кв. м., 11-житлова кімната площею 14,9 кв. м., 12-житлова кімната площею 10,7 кв. м., 13-коридор площею 6,7 кв. м., загальною площею 76,8 кв. м., у тому числі житлової 44,7 кв. м.; господарські будівлі: сарай літ. «Г» з навісом літ. «г», літня кухня літ. «Д» з верандою літ. «д», гараж літ. «Ж»; господарські (надвірні) споруди: №1-ворота/хвіртка, №3-огорожа, №5-мостіння, №10-мостіння, №12-зливна яма (всього майна на суму сто дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто сім грн., 00 коп.), з технічної точки зору, можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та наданням окремої поштової адреси і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0431 га з виходом (виїздом) на АДРЕСА_1 , зовнішні межі якої визначаються наведеними у таблиці 2 координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року графічно зображено у додатку №1.

Значення площі частини земельної ділянки може бути уточнене при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому статтею 79-1 Земельного кодексу України.

Відповідно належні, на підставі посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою (реєстр № 2/6472) договору дарування від 06.12.1986 року, ОСОБА_14 17/50 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 у складі: частини житлового будинку літ. «А» з верандою літ. «а» і з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 2-коридор площею 4,5 кв. м., 3-кухня площею 4,4 кв. м., 4-житлова кімната площею 12,7 кв. м., 5-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 6-житлова кімната площею 7,8 кв. м., 14-коридор площею 0,9 кв. м., 15-коридор площею 8,2 кв. м., 16-санвузол площею 2,9 кв. м., загальною площею 49,8 кв. м., в тому числі житлової 28,9 кв. м.; господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ганком літ. «в», баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е1»; господарські (надвірні) споруди: №2-ворота, №4-мостіння, №6-огорожа, №7-огорожа, №8-ворота, №9-огорожа, №11-огорожа (всього майна на суму сто тридцять шість тисяч сто дев`яносто дев`ять грн., 00 коп.), з технічної точки зору, можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та наданням окремої поштової адреси і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0222 га з виходом на АДРЕСА_1 , зовнішні межі якої визначаються наведеними у таблиці 3 координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року графічно зображено у додатку №1.

Значення площі частини земельної ділянки може бути уточнене при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому статтею 79-1 Земельного кодексу України.

Листом судового експерту ОСОБА_12 від 24.05.2022, адресованого представнику ОСОБА_22 , (а.с. 62 том 2), повідомлено, що при проведенні дослідження та складанні висновку експерта з експертного будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження № 92/96-2019 від 10.10.2019 року будівлі та споруди, які входять до складу належних ОСОБА_2 17/50 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 обстежувались лише зовні в межах візуальної доступності без доступу до приміщень. Правовстановлюючі документи, щодо належних ОСОБА_2 будівель та споруд у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 для дослідження не надавались, а назва документу, на підставі якого вона є власником 17/50 часток вказаного домоволодіння повідомлялась у виданій комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» довідці про право власності від 27.08.2019 року, згідно з якою збудовані без дозвільних документів об`єкти відсутні. Висновок щодо технічної можливості виділу в окремий об`єкт нерухомості належних ОСОБА_2 17/50 часток домоволодіння надавався з огляду на вимоги пункту 3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Перелік будівель і споруд, які входять до складу належних ОСОБА_2 17/50 часток домоволодіння визначався за принципом залишку на підставі даних виданого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 29.07.2019 року технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 . Таким чином, до переліку будівель та споруд, які пропонувались до виділу в окремий об`єкт нерухомості у складі належних ОСОБА_2 17/50 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 було вписано, будівлі які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_2 , у тому числі і прибудову літ. «а» (1997 року будівництва за даними технічного паспорту) з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 14-коридор площею 0,9 кв.м., 15-коридор площею 8,2 кв.м., 16-санвузол площею 2,9 кв.м. Інформація про те, що прибудова літ. «а» у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 була споруджена ОСОБА_2 у 1997 році, на підставі отриманого дозволу рішення Ізмаїльської міської ради № 773 від 24.06.1993 року, але не була здана в експлуатацію та з подальшою державною реєстрацією стала мені відома лише з Вашого запиту, отже не могла бути врахована на час складання висновку експерта.

Між тим, виходячи з викладеного, експерт просить при подальшому використанні складеного 10.10.2019 року висновку експерта з експертного будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження, викладене у третьому абзаці розділу висновки вважати вірним у наступній редакції:

«Відповідно належні, на підставі посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою (реєстр № 2/6472) договору дарування від 06.12.1986 року, ОСОБА_14 17/50 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 у складі: частини житлового будинку літ. «А» з приміщеннями, позначеними в плані: №№ 2-коридор площею 4,5 кв. м., 3-кухня площею 4,4 кв. м., 4-житлова кімната площею 12,7 кв. м., 5-житлова кімната площею 8,4 кв. м., 6-житлова кімната площею 7,8 кв. м., 14-коридор площею 0,9 кв. м., загальною площею 37,8 кв. м., в тому числі житлової 28,9 кв. м.; господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ганком літ. «в», баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е-1»; господарські (надвірні) споруди: №2-ворота, №4-мостіння, №6-огорожа, №7-огорожа, №8-ворота, №9- огорожа, №11-огорожа (всього майна на суму дев`яносто одна тисяча сто вісімдесят три грн., 00 коп.), з технічної точки зору, можуть бути виділені в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером та наданням окремої поштової адреси і закріпленням за ним частини земельної ділянки площею 0,0222 га з виходом на АДРЕСА_1 , зовнішні межі якої визначаються наведеними у таблиці 3 координатами їх поворотних точок відносно пунктів державної геодезичної мережі в системі координат 1963 року - графічно зображено у додатку №1».

Листом судового експерта ОСОБА_12 від 14.06.2022 (а.с. 66 том 2) повідомлено суд, що правовстановлюючі документи, щодо належних ОСОБА_2 будівель та споруд у складі домоволодіння по АДРЕСА_1 для дослідження не надавалась, а назва документу, на підставі якого вона є власником 17/50 часток вказаного домоволодіння повідомлялась у виданій комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» довідці про право власності від 27.08.2019 року., згідно з якою збудовані без дозвільних документів об`єкти відсутні. Висновок щодо технічної можливості виділу в окремий об`єкт нерухомості належних ОСОБА_2 17/50 часток домоволодіння надавався з огляду на вимоги пункту 3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Перелік будівель і споруд, які входять до складу належних ОСОБА_2 17/50 часток домоволодіння визначався за принципом залишку на підставі даних виданого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 29.07.2019 року технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 .

З метою усунення різночитань у вказаному висновку, експерт просить викладене у третьому абзаці розділу «Висновки» складеного 10.10.2019 року висновок експерта з експертного будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження № 92/96-2019 та уточнення до нього щодо технічної можливості виділу в окремий об`єкт нерухомості належних ОСОБА_2 17/50 часток вважати виключеним і не приймати до уваги при подальшому розгляді оскільки, через відсутність доступу до належної їй частини домоволодіння експерт не мав змоги виконати її детальне обстеження на місці, а також оцінити зміст проектної, дозвільної та виконавчої документації щодо веранди літ. «а».

Листом судового експерта ОСОБА_12 від 04.10.2022 (а.с. 118 том 2) повідомлено суд, що при складанні висновку експерта № 92/96-2019 року від 10.10.2019 року досліджувались лише надані для цього дослідження документи, перелік яких наведено у розділі «Вступ» вказаного висновку експерта, а саме: технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , виданий КП Ізмаїльське МБТІ» станом на 29.07.2019 року; посвідчений нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Пелих А.В. (реєстр №1-1527) договір дарування від 04.06.1985року; посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфіменко М.Д. (реєстр № 4/1057) свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.07.1997року; видане Ізмаїльським міським відділом комунального господарства свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок №98 від 20.06.1983 року; видана КП «Ізмаїльське МБТІ» довідка №1027 про право власності від 27.08.2019 року; видана КП «Ізмаїльське МБТІ» довідка щодо інвентаризаційної вартості об`єкту нерухомого майна від 02.08.2019р. (вих. №1027); план земельної ділянки по АДРЕСА_1 відведеного рішенням Виконкому Ізмаїльсько ї міської ради під будівництво будинку; складений ПП «ТАЙЗЕР-ЕКСПО Україна» план зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Також, ним досліджувались долучені до адвокатського запиту адвоката Константинова В.І. таки документи: копія рішення Ізмаїльської міської ради №773 від 24.06.1993 року та копія рішення Державного реєстратора у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 53887434 від 03.09.2020 року. Інших документів щодо домоволодіння по АДРЕСА_1 ним не досліджувалось. Питання щодо самочинності будівництва тих чи інших об`єктів нерухомості перебувають поза межами компетенції експерта. В ході дослідження на місці будівлі та споруди, які є складовою 17/50 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 не досліджувались, з приводу цього експертом до суду було направлені відповідні пояснення у листі від| 14.06.2022 року. При вирішенні питання щодо порядку користування земельною! ділянкою експерт керувався вимогами статті 120 Земельного кодексу Україні, про що зазначено у висновку експерта, але при цьому у тому ж висновку експерта повідомляється про наявність фактичного користування:

«В ході натурного обстеження з`ясовано, що між співвласниками існує фактичний порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні по АДРЕСА_1 , який на місцевості визначається лініями огорож та стін будівель, і за яким: у безпосередньому користуванні ОСОБА_5 , ОСОБА_4 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0332 га, що на 0,0099 га (0,0332 га - 0,0431 га) менше від ідеальної; у безпосередньому користуванні ОСОБА_14 перебуває частина земельної ділянки площею 0,0321 га, що на 0,0099 га (0,0331 га - 0,0222 га). Питання щодо відповідності вимогам державних будівельних норм безпосередньо літньої кухні літ. «Д» не було предметом виконаного 10.10.2019 року дослідження.

Листом судового експерта ОСОБА_12 від 18.10.2022 (а.с. 225 том 2) повідомлено суд, що у висновку експерта № 92/96-2019 року від 10.10.2019 року помилково записано (літ. «в») цей запис не ідентифікує ганок, оскільки ганки не потребують літерного позначення. Прибудови літ. «в» до сараю літ. «В» в наданому для дослідження технічному паспорті не було, про що свідчать дані таблиці 1 у висновку експерта.

Висновком судового експерту ОСОБА_20 від 05.11.2020 р. №107 будівельно-технічної експертизи встановлено наступне.

Під час проведення обстеження встановлений існуючий порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками розташованого на ній житлового будинку за допомогою встановлених огорож, що утворюють фактично відокремлені земельні ділянки співвласників з окремими входами та в`їздами на земельну ділянку.

Згідно наданої геодезичної зйомки, виконаної ФОП ОСОБА_13 (додаток 1), загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 0,0664 га.

Площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 становить - 0,0333 га.

Площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 складає 0,0331 га.

Існуючий встановлений порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками розташованого на ній житлового будинку наведений в додатку 1.

Згідно договору дарування від 04.06.1985р. (стор. 11-12 справи), свідоцтва про право на спадок по закону від 28.07.1997р. (стор. 13 справи), свідоцтва про право на спадок за законом від 14.01.1984р. (стор. 20 справи), договору дарування від 19.02.1990р. (стор. 21-22 справи) площа земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_1 складає 620 кв.м.

Згідно наданого генерального плану садибної ділянки № НОМЕР_4 з будівлями по АДРЕСА_7 ) станом на 22.09.1970р. (стор. 83 справи), площа земельної ділянки за даною адресою - 620 кв.м.

На генеральному плані садибної ділянки АДРЕСА_7 ) станом на 22.09.1970р. (стор. 83 справи), вказано: «1) В користуванні гр.-н ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 знаходиться земельна ділянка, площею 308,8 кв.м. 2) В користуванні гр.-на ОСОБА_17 знаходиться земельна ділянка, площею 311,2 кв.м».

На стор. 85 справи наданий лист підрахунку площі земельної ділянки по фактичному користуванню по АДРЕСА_3 станом на 23.09.1970р., в якому наведена лінія поділу земельної ділянки, довжинами: - 17,8 м (лінія всередині ділянки, яка паралельна вул. Фрунзе); - 17,6 м (лінія всередині ділянки, частково проходить по внутрішнім стінам житлового будинку літ. «А»), яка паралельна вул.Дмитрієвській (сучасна назва).

Згідно відомостей, наведених на даному листі: в користуванні гр. ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 знаходиться земельна ділянка, площею 308,8 кв.м.; в користуванні гр. ОСОБА_17 знаходиться земельна ділянка, площею 311,2 кв.м.

Згідно виписки з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 21.02.2000р. №209 «Про передачу земельних ділянок в загальну спільну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель» (додаток 3): передати земельну ділянку по АДРЕСА_3 , площею 626 кв.м. безоплатно в загальну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Аналізуючи надані документи, встановлено: 1. за час експлуатації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки збільшилась на 44 кв.м. (відносно відомостей, вказаних в документах про право власності) та на 38 кв.м. (відносно площі земельної ділянки, вказаної в рішенні виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради (додаток 3). 2. збільшення земельної ділянки відбулось за рахунок зміни довжини меж земельної ділянки (відносно відомостей, вказаних в генеральному плані садибної ділянки № НОМЕР_4 з будівлями по АДРЕСА_7 ) станом на 22.09.1970р. (стор. 83 справи),

Площа земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є власниками частини домоволодіння після ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 станом на час проведення експертизи збільшилась на 24,2 кв.м. в порівняні з відомостями, вказаними в листі підрахунку площі земельної ділянки по фактичному користуванню по АДРЕСА_1 станом на 23.09.1970р. (стор. 85 справи) та генеральному плані садибної ділянки № НОМЕР_4 з будівлями по АДРЕСА_7 ) станом на 22.09.1970р. (стор. 83 справи).

Площа земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 , яка є власником частини домоволодіння після ОСОБА_11 станом на час проведення експертизи збільшилась на 19,8 кв.м. в порівнянні з відомостями, вказаними в листі підрахунку площі земельної ділянки по фактичному користуванні по АДРЕСА_1 станом на 23.09.1970р. (стор. 85 справи) та генеральному плані садибної ділянки № НОМЕР_4 з будівлями по АДРЕСА_7 ) станом на 22.09.1970р. (стор. 83 справи).

Згідно Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»: «21. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам, жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК ( 2768-14 ) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Згідно п. 4.2.6.4 «Звіту про науково-дослідну роботу «Розробка методичних рекомендацій по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах»: «Збільшення одним із співвласників своєї частки в спільній власності на будинок шляхом прибудови, перебудови, надбудови, в результаті чого збільшилась корисна площа житлового будинку, не є підставою для збільшення земельної ділянки, що знаходиться в його користуванні, оскільки таке збільшення може значно змінити інтереси інших співвласників».

Враховуючи вище приведене, експерт вважає, що земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 626 кв.м., яка передана рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №209 від 21.02.2000р. (додаток 3) повинна бути поділена згідно первісним часткам - по 1/2 із збереженням існуючої лінії поділу. Виділ частки ОСОБА_2 в окремий об`єкт нерухомості можливий при існуванні фактично відокремленої земельної ділянки. Площа земельної ділянки ОСОБА_2 , що пропонується до виділу, повинна складати 626 кв.м./2 = 313 кв.м. Можливо виділити в окремий об`єкт нерухомості з присвоєнням окремого реєстрового номеру та поштової адреси 17/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 у складі наступних приміщень: будинок літ. «А» з верандою літ. «а» і з приміщеннями, позначеними в плані №№2-коридор, площею 4,5 кв.м., 3-кухня, площею 4,4 кв.м., 4-житлова кімната, площею 12,7 кв.м., 5 житлова кімната площею 8,4 кв.м., 6-житлова кімната, площею 7,8 кв.м., 14-коридор, площею 0,9 кв.м., 15-коридор, площею 8,2 кв.м., 16-санвузол, площею 2,9 кв.м., загальною площею 49,8 кв.м., в тому числі житлової 28,9 кв.м.; господарські будівлі: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В» з ганком літ. В2, баня літ. «Е» з вбиральнею літ. «е» та навісом літ. «е-1»; господарські (надвірні) споруди: №2 - ворота, №4 - мостіння, №6 - огорожа, №7 - огорожа, №8 - ворота, №9 - огорожа, №11 огорожа.

Згідно наданої геодезичної зйомки, виконаної ФОП ОСОБА_13 (додаток 1), загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 0,0664 га.

Площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 становить - 0,0333 га. Площа земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 станом на час проведення експертизи збільшилась на 24,2 кв.м.

Площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 складає 0,0331 га. Площа земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2 станом на час проведення експертизи збільшилась на 19,8 кв.м.

Згідно відповіді судового експерту ОСОБА_20 від 13.09.2022 р. на питання суду за будівельно-технічною експертизою (а.с. 112-114), при дослідженні матеріалів справи, зокрема технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 29.07.2019 р. (стор. 41-44 справи), на який іде посилання в висновку експерта на стор. 6 висновку експерта, штампа «Самочинно збудовано» не існує. При розгляді питання про можливість виділу в окремий об`єкт нерухомості з присвоєнням окремого реєстрового номеру та поштової адреси 17/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 розглядалась саме технічна можливість виділу, а саме, відповідність нормативним вимогам частки, що виділяється. Під час проведення дослідження про можливість виділу частки в окремий об`єкт нерухомості, досліджувався наведений в ухвалі суду варіант виділу та визначалась відповідність технічної можливості виділу нормативним документам в будівництві з врахуванням відсутності штампа «Самочинне будівництва» в технічному паспорті. Згідно п. 2.3. Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна»: «2.3. Не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнанні права власності на них відповідно до закону». Під час проведення дослідження, не було встановлено факту самочинного будівництва (відсутній штамп «Самочинно збудовано» в технічному паспорті; в питанні 1 вказано, що збільшення прибудови відбувалось на підставі рішення Ізмаїльської міської ради №773 від 24.06.1993 р., тобто не самочинно.

Згідно Інструкції «Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна»: 1.1.Ця Інструкція визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі - суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Таким чином. Інструкція ««Щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» не відноситься до розгляду справ в суді, а лише під час надання висновку спеціалістами, які проводять технічну інвентаризацію нерухомого майна. Визначення фактичного порядку користування (встановленого під час проведення обстеження) визначається конфігурацією, площею, промірами, які встановлені за результатами виконання топографо-геодезичних робіт, які виконані ФОП ОСОБА_13 (додаток 1 висновку експерта). Фактичний (існуючий) порядок користування земельною ділянкою визначається (встановлюється) фактичними даними, отриманими під час проведення обстеження.

У письмових роз`ясненнях за висновком будівельно-технічної експертизи №107 від 05.11.2020р. (а.с. 122-125 том 2) судовий експерт ОСОБА_20 зазначила, що веранда літ. «а» була врахована в варіанті виділу, в зв`язку з тим, що: дана веранда вказана в ухвалі суду; штамп «Самочинно збудовано» в технічному паспорті, що існує в матеріалах справи відсутній. В разі наявності дозволу на виконання будівельних робіт, будівництво не є самочинним в зв`язку з тим, що дані роботи виконувались з дозволом, а не самочинно. При встановленій загальній площі земельної ділянки 664 кв.м., ОСОБА_2 фактично використовує 331 кв.м., що не перебільшує частку 1/2, яка визначена первинними документами, при цьому, згідно методичних рекомендацій, надлишок також має ділитись пропорційно відповідно до первинних документів, тобто навпіл. Судовий експерт не вказує в висновку експерта координати поворотних точок, тому що дані знання відносяться до компетенції інженера-геодезиста. Посилання на геодезичний звіт зі всіма геодезичними промірами та системою координат є в висновку експерта (арк. 21 висновку експерта: Згідно наданої геодезичної зйомки, виконаної ФОП ОСОБА_13 (додаток 1)). Згідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень: 2.3. Експерту забороняється: …вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та з`ясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами… Експерт не визначає порушення прав співвласника, а лише діє в межах своїх професіональних знань. Крім того, дослідження визначення відповідності розташування літньої кухні літ. «Д» відносно стіни приміщення співвласника нормативно-правовим вимогам в галузі будівництва не проводилось під час виконання дослідження та надання висновку експерта №107 від 05.11.2020р. в зв`язку з відсутністю такого питання в Ухвалі суду.

Листом судового експерта ОСОБА_20 , зареєстрованого 07.12.2023 року (а.с. 245-246 том 2) повідомлено суд, що в питанні №1 ухвали суду від 16.06.2020р. про призначення судової будівельно-технічної експертизи за матеріалами цивільної справи №946/1772/20 вказано про можливість виділу будівель та споруд, в тому числі і сарай літ. «В» з ганком літ. В2. Ганок це трохи піднятий над землею майданчик перед вхідними дверима в будівлю, часто з навісом для захисту від опадів. В наданому технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 29.07.2019 року (на час підготування даної відповіді), на схемі розташуванні будівель та споруд (фото наведено нижче) поруч з сараєм літ. «В» наявний вхідний майданчик без вказання літери. На останньому листі наданого технічного паспорта в розділі: Характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами наведений існуючий сарай літ. «В», 1961 року побудови, площею забудови 13,7 м2 з ганком без вказання літери, 1997 року побудови, площею забудови 1,1 м2 (додаток 1). В зв`язку з відсутністю всіх матеріалів інвентаризаційної справи за даною адресою, визначити, чи відсутня літ. «В2», яка позначає існуючий ганок до сараю літ. «В» в інших матеріалах інвентарної справи не надається можливим. Згідно наданого технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 29.07.2019 року присвоєння літери ганку до сараю літ. «В» - відсутнє, проте сам ганок існує. Під час складання висновку, експерт відповідає на задані питання, тому, ймовірно, буква, що позначає ганок, була переписана з Ухвали суду чи прийнята відповідно до відомостей, які, можливо, існували в інших матеріалах інвентарної справи. Ганок літ. «В2» - це відкрита прибудова (майданчик) до входу в сарай літ. «В», площею 1,1 м2, про що зазначено в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 станом на 29.07.2019 року.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

В постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.»

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-286цс15.

Велика палата Верховного суду в постанові від 23.06.2020 року по справі № 680/214/16 (п. 55.) вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанову від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31- 6.33)).

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК України).

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-286цс15.

Згідно п. 3.2. Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 р. № 127, індивідуальні (садибні) будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва.

Так, з матеріалів технічної інвентаризації, проведеної КП «Ізмаїльське МБТІ» 29.07.2019 року вбачається, що по АДРЕСА_1 є житловий будинок, який був побудований в період часу з 1890 року по 1991 рік, а саме житловий будинок літ «А» побудовано у 1890 році, при цьому, до складу вказаного будинку входить також прибудова літ. «а», яка побудована у 1997 році та відповідно до матеріалів справи в експлуатацію не здавалась, встановлено факт проведення реконструкції об`єкту нерухомості та зведення прибудови «а», з розмірами, дозвіл на які компетентними органами не надавався. Що також не заперечено відповідачем та представником відповідача.

Вказане також підтверджується й рішенням №53887434 від 03.09.2020 державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_37 , що стало підставою для відмови у державній реєстрації права власності на житловий будинок (а.с. 147 том 1).

У пункті 6 переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017р. № 406, визначено, що не потребують документів та не підлягають прийняттю в експлуатацію зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків.

Згідно з листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Щодо оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» № 12/5-126 від 23.03.1999 р. по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається ліцензованою організацією.

Велика палата Верховного суду в постанові від 23.06.2020 року по справі №680/214/16 (п. 55.) вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанову від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31- 6.33)).

Таким чином, не підлягає здачі в експлуатацію об`єкти лише до 1992 року, а в даному випадку деякі об`єкти, які входять до складу житлової прибудови літ. «А-1» побудовані після 1992 року, а саме: веранда літ. «а» - 1997р., доказів в здачу в експлуатацію суду не надано. А отже є самочинно збудованою/реконструйованою, яка не є об`єктом права власності та не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки до складу зазначених об`єкту нерухомого майна входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 за яким у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділяється земельна ділянка площею 0,0431 га, а у користування ОСОБА_2 виділяється земельна ділянка площею 0,0222 га, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

При цьому, питання формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав визначено у ст.79-1 ЗК України.

Так, рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №209 від 21.02.2000 року передано земельну ділянку по АДРЕСА_1 ) площею 626 кв.м. безоплатно у загальну сумісну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

Згідно висновку судового експерту ОСОБА_20 від 05.11.2020 р. №107 будівельно-технічної експертизи, площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 становить - 0,0333 га. Площа земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 станом на час проведення експертизи збільшилась на 24,2 кв.м. Площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 складає 0,0331 га. Площа земельної ділянки, яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2 станом на час проведення експертизи збільшилась на 19,8 кв.м.

Тобто сторонам передано 626 кв.м. земельної ділянки, а фактично сторонами зайнято більша площа земельної ділянки, та сторонами не виконано вимоги щодо замовлення технічної документації для отримання державних актів на землю, то для недопущення надання в користування земельної ділянки більшої ніж передано відповідним рішенням.

З огляду на те, що позивачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ставиться вимога про виділення у користування земельної ділянки, яка є більшою за розмір, ніж виділено по рішенню Ізмаїльської міської ради від 2000 рік, то суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню. Доказі правомірності встановлення порядку користування саме земельною ділянкою визначеного розміру суду не надано. Крім того, вказана вимога є похідною від вимог про виділ житлового будинку. У зустрічному позові ОСОБА_2 таку вимогу не ставить.

Питання застосування строків позовної давності не підлягає дослідженню з огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовів по суті позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_8 ), до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ; адреса: АДРЕСА_9 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, про припинення права спільної часткової власності, виділення частки в єдиний окремий об`єкт нерухомого майна, визнання права власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, про виділення в натурі в окремий об`єкт нерухомості та визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.08.2024р.

Суддя: А.С.Адамов