ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2112/24 Справа № 203/364/23 Головуючий у першій інстанції: Єдаменко С.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Польбуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Наталія Павлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Тетяна Максимівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Юлія Володимирівна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року ТОВ «Польбуд» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2022 року ОСОБА_4 став до виконання обов`язків директора вказаного товариства. Від попередніх власника та керівника підприємства ОСОБА_4 стало відомо, що ТОВ «Польбуд» є власником нерухомого майна, зокрема, квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . Звернувшись до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно він дізнався, що вказані квартири зараз належать ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Також, позивачем було встановлено, що колишнім директором ТОВ «Польбуд» ОСОБА_6 було укладено з відповідачем ОСОБА_1 договори купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , посвідчені 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. за реєстром №356 та №363. Вказані договори, на думку позивача, підлягають визнанню недійсними, оскільки не відповідають вимогам цивільного законодавства. Зазначена в договорах вартість майна є істотно нижче за ринкову, фактично грошові кошти на рахунок чи в касу підприємства не надходили, правочини були вчинені під час дії ухвали Дніпровського апеляційного суду про заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо спірних квартир. Також позивач просив врахувати, що під час підписання спірних договорів колишня директор ТОВ «Польбуд» знаходилась під впливом тяжкої обставини - онкологічної хвороби та була змушена вживати ліки, які впливають на стан сприйняття оточуючої дійсності. Позивач просив врахувати, що спірні правочини були укладені на вкрай невигідних для ТОВ «Польбуд» умовах, а відчуження спірних квартир відбулось без будь-якої компенсації підприємству їх вартості. На цей час квартира АДРЕСА_2 після її перепродажу відповідачем ОСОБА_1 належить ОСОБА_3 . Квартира АДРЕСА_2 відчужена на користь ОСОБА_5 . Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 між ТОВ «Польбуд» та відповідачем ОСОБА_1 , посвідчені 15 травня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. за реєстром №356 та №363; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ТОВ «Польбуд» квартиру АДРЕСА_2 та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ТОВ «Польбуд» квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 1-9, 68-70 т. 1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 15 травня 2020 року між ТОВ «Польбуд» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. та зареєстрований в реєстрі за №356. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 15 травня 2020 року між ТОВ «Польбуд» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. та зареєстрований в реєстрі за №363. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь ТОВ «Польбуд» квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна 101). Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ТОВ «Польбуд» квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер нерухомого майна 101). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Польбуд» судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Польбуд» судовий збір в розмірі 32223,39 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Польбуд» судовий збір в розмірі 43647,61 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 83-88 т.3).

Із вказаним вище рішенням також не погодилась ОСОБА_2 та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 15.05.2020 року №363 між ТОВ «Польбуд» та ОСОБА_1 , витребування вказаної квартири з незаконного володіння ОСОБА_5 , з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог (а.с. 67-72, 111-122 т.3).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Польбуд» () зареєстроване 06 серпня 2019 року; запис про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1 091450, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру від 15.05.2020 (т. 1 а.с. 191-193).

Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «Польбуд» є купівля та продаж власного нерухомого майна - 68.10 за КВЕД (т. 1 а.с.191 на зв.).

Засновником та єдиним учасником ТОВ «Польбуд» була юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стан Буд Строй Електро» (), яке в якості внеску до статутного капіталу новоствореного ТОВ «Польбуд» передало нерухоме майно (житлові та нежитлові приміщення) в будинку АДРЕСА_3 ) на загальну суму 30 мільйонів гривень. Вказане підтверджується копією протоколу №01-08/19 установчих зборів засновників ТОВ «Польбуд» від 06 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 198 - 199). В якості представника засновника - ТОВ «Стан Буд Строй Електро» на вказаних зборах брала участь директор ТОВ «Стан Буд Строй Електро» ОСОБА_6 (т. 1. а.с. 198 - 199).

Рішенням установчих зборів засновників ТОВ «Польбуд» від 06 серпня 2019 року керівником ТОВ «Польбуд» було також призначено ОСОБА_6 , що підтверджується копією протоколу №01-08/19 (т. 1 а.с. 198-199).

Згідно наказу №1-К/19 від 06 серпня 2019 року ОСОБА_6 стала до виконання обов`язків директора ТОВ «Польбуд» (т. 1 а.с. 200).

На підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу від 07 серпня 2019 року №617, №618 від ТОВ «Стан Буд Строй Електро» до ТОВ «Польбуд» було передано квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 124,5 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м., яка в цілому складається з: 1-коридор, 2-коридор, 3-санвузол, 4-кухня, 5-віталеня, 6-житлова, 7-санвузол, 8-гардеробна, 9-коридор, 10-житлова, І-лоджія. Право власності ТОВ «Польбуд» на вказану квартиру було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганною Леонідівною, реєстраційний номер нерухомого майна 01 (т. 1 а.с. 309).

Згідно п. 3.4. статуту ТОВ «Польбуд» товариство є власником майна, переданого йому учасниками як вклад до статутного капіталу (т. 1 а.с. 195).

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року у справі №757/18211/19-к (провадження №1-кс-19238/19) у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 17.01.2019 за №0000134 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 124, 5 кв.м. (п. 41 3 частини резолютивної частини ухвали) із забороною вчиняти будь-які дії, пов`язані з використанням, експлуатацією, розпорядженням та відчуженням вказаного майна (т. 1 а.с. 45-49).

14 серпня 2019 року було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Польбуд», зміну складу засновників ТОВ «Польбуд», внаслідок яких одноосібним засновником та власником корпоративних прав вказаного товариства замість ТОВ «Стан Буд Строй Електро» став ОСОБА_7 , він також був визначений як кінцевий беніфіціарний власник зазначеного підприємства (т. 1 а.с. 191-193).

14 серпня 2019 року одноосібним власником ТОВ «Польбуд» ОСОБА_7 було прийнято рішення про відчуження усього належного ТОВ «Польбуд» нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 . З цією метою директор ТОВ «Польбуд» ОСОБА_6 була уповноважена на власний розсуд приймати рішення щодо строку і порядку продажу такого майна, вибору покупця, ціни продажу та порядку оплати, а також на підписання відповідних договорів. Вказане підтверджується копією рішення власника №04-08/19 від 14 серпня 2019 року, на якому підпис ОСОБА_7 було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. за реєстром №678 (т. 1 а.с. 202).

19 серпня 2019 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду в цивільній справі №202/9477/14-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про стягнення суми та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_10 до ТОВ «Венчурні Інвестиційні Проекти», ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_9 , третя особа - ОСОБА_8 , про визнання права власності, задоволено заяву АТ «ВТБ Банк» про забезпечення позову, заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, стосовно квартири АДРЕСА_2 , а також заборонено організаторам (операторам, електронним майданчикам) відкритих торгів (аукціонів), адміністраторам будь-яких електронних торгових систем, а також будь-яких іншим юридичним та фізичним особам вчиняти будь-які дії, направлені на організацію та/або проведення електронних торгів (аукціону), а також щодо оформлення їх результатів щодо вказаного майна (т. 2 а.с. 90 -96).

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Польбуд» від 22 вересня 2019 року було прийнято рішення про виділення з квартири АДРЕСА_2 окремої житлової квартири з присвоєнням їй номеру 233а, що підтверджується копією протоколу №07-09/19 (т. 1 а.с. 308).

25 вересня 2019 року ФОП ОСОБА_11 складено висновок щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, згідно якого квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 124,5 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м. розподілена на 2 самостійних об`єкта нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,8 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м., що в цілому складається з: І-коридор, 1-коридор, 2-житлова, 3-санвузол, 4-кухня-їдальня, І-лоджія та квартири АДРЕСА_1 загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., яка в цілому складається з: І-коридор, 1-коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова (т. 1 а.с. 309). Вказаний висновок також підписаний інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_12 , яка має кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 002197 (т. 1 а.с. 309, 310).

На підставі вказаних документів (рішення ТОВ «Польбуд» від 22 вересня 2019 року та висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна) рішенням про державну реєстрацію прав приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. було зареєстровано право власності ТОВ «Польбуд» на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (т. 1. а.с. 229 зворот, 230).

15 травня 2020 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Польбуд», від імені якого діяла директор вказаного товариства ОСОБА_6 , та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. за реєстром №356, відповідно до якого ТОВ «Польбуд» продало ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 186 - 187).

Згідно п. 5 вказаного вище договору купівлі-продажу від 15 травня 2020 року, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 637217,00 грн, які покупець сплачує продавцю в термін до 16 травня 2020 року. Сторони домовились, що право власності на квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Факт повного розрахунку за цим договором підтверджується заявою продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_13 19 лютого 2020 року, квартиру АДРЕСА_2 , станом на 14 травня 2020 року, оцінено в 637217,00 грн. (т. 2 а.с. 224 - 225).

15 травня 2020 року директор ТОВ «Польбуд» ОСОБА_6 склала заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. за №370, про те, що вона підтверджує отримання від ОСОБА_1 637217,00 грн. як повний розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 285).

Відповідно до виписки з поточного рахунку НОМЕР_1 , відкритого на ТОВ «Польбуд» в АТ КБ «ПриватБанк» (валюта гривня) за період з 17 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, будь-які грошові кошти на вказаний рахунок не надходили (т. 1 а.с. 20).

Під час посвідчення вказаного вище договору приватний нотаріус зробила запити щодо одержання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за різними параметрами (щодо суб`єкта - за повним та частковим співпадінням назви продавця, щодо адреси місцезнаходження нерухомого майна).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15 травня 2020 року №209156256, відсутні відомості про обтяження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 278).

Крім того, 15 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Польбуд», від імені якого діяла директор вказаного товариства ОСОБА_6 , та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Наталією Павлівною за реєстром №363, відповідно до якого ТОВ «Польбуд» продало ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 286 - 287).

Згідно п. 5 вказаного вище договору купівлі-продажу від 15 травня 2020 року, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 467123,00 грн, які покупець сплачує продавцю в термін до 16 травня 2020 року. Сторони домовились, що право власності на квартиру виникає у покупця з моменту державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в день нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Факт повного розрахунку за цим договором підтверджується заявою продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_13 19 лютого 2020 року, квартиру АДРЕСА_2 станом на 14 травня 2020 року оцінено в 467123,00 грн. (т. 2 а.с. 316 - 317).

15 травня 2020 року директор ТОВ «Польбуд» ОСОБА_6 склала заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. за №371, про те, що вона підтверджує отримання від ОСОБА_1 467123,00 грн. як повний розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 328).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15 травня 2020 року № 209179864 відсутні відомості про обтяження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 326).

18 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Тетяною Максимівною, за реєстром №8394, відповідно до якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 2 - 3).

Згідно п. 2.1. вказаного вище договору купівлі-продажу від 18 грудня 2020 року, продаж майна вчинено за 534000 грн., які покупець передав продавцю в повному обсязі до моменту укладання та підписання цього договору шляхом перерахування на поточний банківський рахунок продавця.

Відповідно до п.1.4. договору купівлі-продажу від 18 грудня 2020 року №8394, продавець гарантує, що відчужувана квартира не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України.

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склали заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. про те, що вони здійснили розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 у безготівковій формі (т. 2 а.с. 24 зворот).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №369333376 від 11.03.2024, право власності на квартиру АДРЕСА_2 18 грудня 2020 року реєстроване за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 18 грудня 2023 року №8394.

04 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. за реєстром №5, відповідно до якого ОСОБА_1 продав ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 45).

Згідно п. 1.4. вказаного вище договору, продаж майна за домовленістю між продавцем та покупцем вчиняється за 390006,00 грн, які отримані продавцем від покупця до моменту підписання договору сторонами. Сторони підтверджують нотаріусу факт проведення повного розрахунку покупця із продавцем за договором на момент його підписання сторонами.

27 травня 2021 року між ОСОБА_14 та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. за реєстром №3317, відповідно до якого ОСОБА_14 продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 40 - 42).

У пункті 2.1. вказаного вище договору зазначено, зокрема, що за домовленістю сторін купівлі-продажу здійснюється за 116103,00 грн. Зазначену суму продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору, у зв`язку з чим продавець стверджує, що не має матеріальних та інших претензій до покупця, які б стосувались розрахунку за продану квартиру.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №319221380 від 29 грудня 2022 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 27.05.2021 зареєстроване за ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2023 року №3317 (т. 1 а.с. 15).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2021 року у складі суддів Куценко Т.Р., Демченко Е.Л., Макарова М.О. у цивільній справі №202/9477/14-ц прийнято відмову Акціонерного товариства «ВТБ Банк» від апеляційної скарги на додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2016 року та закрито апеляційне провадження. Також скасовано ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року про забезпечення позову (т. 2 а.с. 85 - 89).

Згідно рішення єдиного учасника ТОВ «Польбуд» від 26 липня 2022 року №26/07-22 було звільнено ОСОБА_6 з посади керівника зазначеного товариства за власним бажанням з 26 липня 2022 року та призначено керівника товариства - ОСОБА_4 з 27 липня 2022 року (т. 1 а.с. 11).

Відповідно до копії листа ОСОБА_6 від 23 грудня 2022 року, адресованого ТОВ «Польбуд», ОСОБА_6 надала позивачу копії договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та №233а з відповідачем ОСОБА_1 від 15.05.2020 та повідомила, зокрема, що у 2020 році їй діагностували онкологічну хворобу, у зв`язку з чим вона постійно відчувала душевні хвилювання, стрес та депресивний стан, вимушена була вживати тяжкі ліки та препарати (т. 1 а.с. 28).

Щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир між ТОВ «Польбуд» та ОСОБА_1 від 15 травня 2020 року №356 та №363, суд зазначає наступне.

Однією з правових підстав обґрунтування позову в частині визнання недійсними договорів вказано положення статті 233 ЦК України, відповідно до якої правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину (ч. 1 статті).

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину (ч. 2 ст. 233 ЦК України).

Як свідчить тлумачення частини першої статті 233 ЦК України умовами, існування яких надає підстави особі звертатися до суду, а суду - виносити рішення про визнання правочину недійсним є: а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин; б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Тобто для визнання правочину недійсним, на підставі частини першої статті 233 ЦК України, необхідна сукупність вказаних умов. Такий висновок підтверджується вживанням законодавцем в частині першій статті 233 ЦК України сполучника «і», за допомогою якого відбувається поєднання вказаних умов.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 17 квітня 2019 року у справі №507/1084/17.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 зроблено висновок, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Крім того, у постанові від 25.07.2018 у справі №487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того, щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 ЦК України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Отже, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

У позові ТОВ «Польбуд» зазначає, що що під час підписання оспорюваних договорів купівлі-продажу від 15 травня 2020 року директор товариства ОСОБА_6 знаходилась під впливом тяжкої обставини - онкологічної хвороби.

Однак, належних та допустимих доказів наявності у директора ТОВ «Польбуд» ОСОБА_6 тяжкої обставини на час укладення оспорюваних договорів від 15 травня 2020 року суду не представлено.

Долучена до матеріалів справи копія консультаційного висновку лікаря невропатолога від 16.12.2019 не свідчить про наявність тяжкої обставини. А представлена копія виписного епікризу з карти стаціонарного хворого (а.с. 29) свідчить про стаціонарне лікування ОСОБА_6 в онкохірургічному відділенні № НОМЕР_2 КП "ДОКОД" ДОР з 22.03.2021 по 14.04.2021 та діагностування захворювання після проведених обстежень у березні 2021 року, тобто через дев`ять місяців після укладення договорів купівлі-продажу з ОСОБА_1 від 15 травня 2020 року №356 та №363.

Більше того, позивачем не обґрунтовано та не представлено доказів, що укладення вказаних вище договорів ОСОБА_6 , як керівником ТОВ «Польбуд», про відчуження майна останнього, вчинене саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин для юридичної особи чи для директора ОСОБА_6 (поганого самопочуття, лікування захворювань) ОСОБА_6 .

Таким чином, є недоведеними позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 15 травня 2020 року №356 та №363 з підстав вчинення їх ТОВ «Польбуд» під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах (стаття 233 ЦК України).

Також у позовній заяві позивач посилається на положеннями статтей 229, 230 ЦК України.

Частиною першою статті 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №759/17065/14-ц (провадження №61-2779св18) зроблено висновок по застосуванню статті 229 ЦК України та вказано, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

За положеннями частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману (постанова Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі №537/4201/16-ц).

Позивачем не наведено обґрунтування та не представлено належних і допустимих доказів наявності підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 15 травня 2020 року №356 та №363, на підставі статтей 229 (особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин), 230 (вчинення правочину під впливом обману) ЦК України. Предмет доказування за кожною із наведених підстав передбачає встановлення відмінних за правовою природою юридичних фактів, однак відповідні докази не надані, клопотання про витребування доказів судом - не заявлені; викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судових засідань.

Щодо обґрунтування позову про укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу від 15 травня 2020 року №356 та №363 за наявності обтяжень на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

При посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 15 травня 2020 року №356, нотаріус здійснила запити щодо одержання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.05.2020 №209156256, у вказаних реєстрах відсутні відомості про обтяження нерухомого майна - квартири по АДРЕСА_3 (реєстраційний номер нерухомого майна 101) (т. 1 а.с. 278).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.05.2020 №209174666, обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (номер запису 31491152), зареєстроване 10.05.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі ухвали Печерського районного суду м.Києва від 08.04.2019 у справі №757/18211/19-к - скасоване у цьому реєстрі 11 червня 2019 року, на підставі ухвали Печерського районного суду м.Києва від 07.06.2019 у справі №757/28436/19-к (т. 1 а.с. 281).

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2019 у справі №757/28436/19-к скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року у справі №757/18211/19-к, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , власником яких є ТОВ «Стан Буд Строй Електро», зокрема, квартири АДРЕСА_1 , площею 124,5 квадратних метра (т. 4 а.с. 51-58).

Отже, арешт на квартиру по АДРЕСА_3 , накладений ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 08.04.2019 у справі №757/18211/19-к, був скасований на час укладення оспорюваного договору від 15.05.2020, ухвалою цього ж суду від 07.06.2019, а відповідний запис про обтяження у реєстрі був скасований 11.06.2019.

Разом з тим, ухвалою Дніпровського апеляційного суду в цивільній справі №202/9477/14-ц від 19 серпня 2019 року задоволено заяву АТ «ВТБ Банк» про забезпечення позову, заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, стосовно квартири АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 90-96).

Частиною першою статті 157 ЦПК України встановлено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

За положеннями пунктів 1, 3 частини першої статті 26 Закону України "про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.05.2020 №209174666, у вказаних реєстрах станом на день укладення оспорюваних договорів була відсутня інформація про реєстрацію обтяження (заборони) щодо квартири АДРЕСА_2 , на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду №202/9477/14-ц від 19 серпня 2019 року.

Більше того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.03.2024 №369333376, відомості щодо реєстрації обтяження на підставі ухвали Дніпровського апеляційного суду №202/9477/14-ц від 19 серпня 2019 року про забезпечення позову - відсутні. Ні місцевому, ні апеляційному судом не надано доказів, що вказана ухвала апеляційного суду про забезпечення позову пред`являлась для державної реєстрації обтяження.

При цьому, продавець (ТОВ «Польбуд») і покупець за договорами купівлі-продажу від 15 травня 2020 року №356 та №363 - ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не були учасниками справи №202/9477/14-ц, згідно змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року.

Будь-яких доказів, що відповідач ОСОБА_1 на час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу від 15 травня 2020 року №356 та №363 знав про наявність та зміст ухвали Дніпровського апеляційного суду №202/9477/14-ц від 19 серпня 2019 року про забезпечення позову - суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи. Добросовісність покупця ОСОБА_1 презюмується.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Статтею 129-1 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статті153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другоїстатті 149 цього ж Кодексу забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачене Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про існування у продавця права вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно йому було відомо.

Отже, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом (забороною відчуження), може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо.

Такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-605цс16, від 18 січня 2017 року у справі №6-2552цс16, від 24 травня 2017 року у справі №6-640цс17 та від №607/1570/19 у справі №61-548св20.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що на час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 від 15 травня 2020 року №356 та №363 між ТОВ «Польбуд» та ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були відсутні обтяження щодо цього нерухомого майна, що підтверджується витягами (інформацією) із вказаних реєстрів від 15.05.2020 №209156256 (т. 1 а.с. 278) та №209179764 (т. 1 а.с. 326); приймаючи до уваги, що позивачем не доведено факту обізнаності покупця ОСОБА_1 про наявність та зміст вказаної вище ухвали Дніпровського апеляційного суду №202/9477/14-ц від 19 серпня 2019 року про забезпечення позову, про обтяження спірних квартир, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для визнання вказаних правочинів недійсними.

Щодо обґрунтування позову невиконанням покупцем ( ОСОБА_1 ) за вказаними вище договорами обов`язку оплати вартості придбаного ним майна, колегія зазначає наступне.

Згідно пункту 5 договору купівлі-продажу від 15.05.2020 №233, зокрема, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 637217,00 грн, які покупець сплачує продавцю в термін до 16 травня 2020 року. Факт повного розрахунку за цим договором підтверджується заявою продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально.

15 травня 2020 року директор ТОВ «Польбуд» ОСОБА_6 склала заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. за №370, про те, що вона підтверджує отримання від ОСОБА_1 637217,00 грн. як повний розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 285).

Пунктом 5 договору купівлі-продажу від 15.05.2020 №363 було погоджено, зокрема, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 467123,00 грн, які покупець сплачує продавцю в термін до 16 травня 2020 року. Факт повного розрахунку за цим договором підтверджується заявою продавця, підпис на якій засвідчується нотаріально.

15 травня 2020 року директор ТОВ «Польбуд» ОСОБА_6 склала заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрик Н.П. за №371, про те, що вона підтверджує отримання від ОСОБА_1 467123,00 грн. як повний розрахунок за квартиру АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 328).

Отже, факт виконання покупцем обов`язку зі сплати вартості придбаного майна за кожним із вказаних вище договорів підтверджується нотаріально посвідченими заявами директора ТОВ «Польбуд» - ОСОБА_6 , які складені у відповідності до умов пункту 5 цих договорів.

Самий лише факт незарахування цих коштів у період з 17 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року на банківський рахунок, відкрий на ТОВ «Польбуд» в АТ КБ «ПриватБанк», не свідчить про невиконання свого обов`язку покупцем ОСОБА_1 , адже останній не зобов`язаний контролювати подальше внесення переданих ним коштів директору товариства ОСОБА_6 на банківський рахунок, враховуючи, що директор ОСОБА_6 діяла у межах наданих їй повноважень, які були підтверджені належними письмовими доказами, що зазначені вище.

ОСОБА_6 , як директор ТОВ «Польбуд» на час виникнення спірних правовідносин, несе самостійну відповідальність перед ТОВ «Польбуд» за належне виконання службових обов`язків, покладених на неї посадовою інструкцією, статутом та нормами чинного законодавства.

Очевидно, що дії позивача, який 15 травня 2020 рокууклав договори купівлі-продажу з відчуження ним двох квартир відповідачу ОСОБА_1 , а згодом пред`являє позов про визнання цих договорів недійсними, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісними, з огляду на наступне.

14 серпня 2019 року одноосібним власником ТОВ «Польбуд» ОСОБА_7 було прийнято рішення №04-08/19 від 14 серпня 2019 року про відчуження усього належного ТОВ «Польбуд» нерухомого майна за адресою по АДРЕСА_4 , шляхом укладання відповідних договорів купівлі-продажу (т. 1 а.с. 202).

Цим же рішенням власника ТОВ «Польбуд» №04-08/19 від 14 серпня 2019 року директора ТОВ «Польбуд» - Капран І.В. було уповноважено на власний розсуд приймати рішення щодо строку і порядку продажу такого майна, вибору покупця, ціни продажу та порядку оплати, а також на підписання відповідних договорів.

22 вересня 2019 року було прийнято рішення про виділення з квартири АДРЕСА_2 окремої житлової квартири з присвоєнням їй номеру 233а, що підтверджується копією протоколу №07-09/19 (т. 1 а.с. 308).

Цього ж дня було прийнято рішення про виділення з квартири АДРЕСА_2 окремої житлової квартири з присвоєнням їй номеру 233а (т. 1 а.с. 308).

У подальшому, на замовлення ТОВ «Польбуд» була складена відповідна технічна документація та 17.10.2019 зареєстровано право власності ТОВ «Польбуд» на квартири АДРЕСА_5 (т. 1. а.с. 229 зворот, 230).

Тобто, як власнику (на час виникнення спірних правовідносин) ТОВ «Польбуд» ОСОБА_7 , так і директору цього товариства ОСОБА_6 - з 14 серпня 2019 року було відомо (ініційовано) про намір відчужити спірні квартири.

Згідно пункту 5 договорів купівлі-продажу від 15.05.2020, зокрема, покупець сплачує продавцю грошові кошти за продаж квартир в термін до 16 травня 2020 року.

Протягом двох років та семи місяців (з часу укладення оспорюваних договорів 15.05.2020 року по час подання даної позовної заяви 19.01.2023 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви) ТОВ «Польбуд» не пред`являло жодних претензій (вимог) покупцю ОСОБА_1 , зокрема, з приводу неотримання товариством грошових коштів за продаж квартир.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи закон ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо суд встановить, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження №12-122гс18)).

Виходячи з викладеного, встановивши відсутність підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 від 15 травня 2020 року №356 та №363 між ТОВ «Польбуд» та ОСОБА_1 ; встановивши також, що це нерухоме майно вибуло з володіння ТОВ «Польбуд» з його волі, на підставі вказаних договорів, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для витребування на користь ТОВ «Польбуд» з володіння ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та з володіння ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_2 , які були придбані ними за договорами купівлі-продажу.

Місцевий суд безпідставно встановив, що спірні квартири на момент вчинення оспорюваних правочинів перебували під арештом на підставі ухвали Печерського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року у справі №757/28436/19-к. Не звернув увагу на те, що цією ухвалою навпаки було скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року у справі №757/18211/19-к та 11 червня 2019 року скасоване обтяження від 10.05.2019 (номер запису 31491152) (т. 1 а.с. 281, т. 4 а.с. 51-58).

Також суд першої інстанції безпідставно не встановив факту необізнаності покупця ОСОБА_1 (який заперечує недійсність договорів купівлі-продажу від 15 травня 2020 року №356 та №363) щодо наявності обтяження на час укладення оспорюваних договорів, щодо наявності та змісту ухвали Дніпровського апеляційного суду №202/9477/14-ц від 19 серпня 2019 року про забезпечення позову; залишив поза увагою, що ОСОБА_1 не був учасником цивільної справи №202/9477/14-ц.

Отже, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, і, як наслідок, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог, з ТОВ «Польбуд» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 34907,39 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №72Т004IQ1 від 18.12.2023 на суму 21030,90 грн (а.с. 72 а т. 3) та квитанцією до платіжної інструкції від 22.01.2024 на суму 13876,49 грн (а.с. 110 т. 3).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Польбуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Польбуд» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 34907 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот сім) грн. 39 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова