Справа № 737/327/24
Провадження № 2/737/158/24
РІШЕННЯ

іменем України

16 липня 2024 року с-ще Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Решітько А.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Бабинця С.П.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Карпенко Ю.О.,

представника третьої особи Вересоцької А.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Куликівської селищної ради,

про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Бабинець Сергій Петрович, діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю (позивачем по справі) ОСОБА_1 за місцем її реєстрації.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 11 жовтня 2007 року позивачка уклала шлюб з громадянином ОСОБА_2 , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Версоцької сільської ради Куликівського району Чернігівської області, актовий запис №6.

Від цього шлюбу подружжя має двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спільне життя позивачки з відповідачем не склалося, оскільки між ними постійно виникали суперечки, кожний із подружжя мав різні погляди на сімейне житія та ведення спільного господарства.

Між сторонами були втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, у зв`язку з чим вони припинили між собою шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство і 19 серпня 2010 року рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області по справі 2-524/2010 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Після розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин діти залишилися проживати разом з матір`ю на її утриманні. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 19.09.2010 року по справі 2-603/2010 було примусово стягнено з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 грудня 2021 року Куликівським районним судом Чернігівської області по справі №737/843/21 був виданий судовий наказ про примусове стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

04 серпня 2022 року Куликівським районним судом Чернігівської області но справі №737/152/22 було постановлено рішення про зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 на 1/6 частину з усіх видів заробітку.

На протязі всіх років, що минули з дня винесення судових рішень відповідач сплачував аліменти невчасно і не в повному обсязі, а тому рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 14.06.2023 року но справі 737/1285/23 було стягнено з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення оплати аліментів в розмірі 14927,49 грн, яке станом на сьогоднішній день не виконано.

Одразу після початку повномасштабного вторгнення рф відповідач був призваний до лав ЗСУ по мобілізації де і проходить службу станом на день звернення до суду з даним позовом.

Відповідач шукає будь-які підстави для звільнення зі збройних сил, а тому, починаючи з вересня 2023 року постійно налаштовує меншу доньку, дарує їй подарунки та всіляко заохочує жити саме з ним.

28 лютого 2024 року Виконавчим комітетом Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області було прийнято рішення № 46 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане рішення, на думку сторони позивача, було прийнято передчасно, упереджено, без встановлення всіх обставин справи. Крім того ні в рішенні Виконавчого комітету, ні у відповіді, яка надана позивачці на її запит не зазначено, яким чином малолітня дитина повинна та зможе мешкати з батьком, який продовжує служити в ЗСУ і у будь-який час, як військовослужбовець може бути переведений в іншу частину та місцевість.

Натомість малолітню дитину було передано для проживання сестрі відповідача, яка нею взагалі не турбується.

Крім того, прийнявши рішення про проживання дитини разом з батьком, орган опіки розділив двох сестер, які в разі залишення рішення Виконавчого комітету в силі фактично будуть позбавлені можливості спілкування.

В даній ситуації Виконавчий комітет діяв виключно в особистих інтересах відповідача, який намагається у будь-який спосіб звільнитися зі служби в армії, а не в інтересах дитини.

З огляду на викладене, сторона позивача просить суд визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

29.04.2024 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого сторона відповідача позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, входячи з того, що рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Куликівської селищної ради від 22.02.2024, малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок неналежного виконання позивачкою батьківських обов`язків щодо неї була передана на проживання відповідачу.

Таким чином, з 22.02.2024 дочка ОСОБА_4 проживає разом із відповідачем, а під час знаходження його на службі (місце несення служби на території Чернігівської області) та на період навчального 2023-2024 року за рекомендацією комісії з питань захисту прав дитини Куликівської селищної ради та за домовленістю із відповідачем дитина знаходитьсяу рідної сестри позивачки (а не відповідача, як про це зазначено у позовній заяві) - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

До того ж дане рішення виконавчого комітету Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 46 від 28.02.2024, яким визначено місце проживання ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 позивачкою не оскаржувалося.

Також у відзиві зазначається про відсутність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів.

Сторона відповідача звертає увагу у відзиві, що ухваленню вищезазначеного рішення органом опіки і піклування передувало саме неналежне виконання позивачкою своїх батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_4 , жорстокого поводження з нею, вчинення щодо неї домашнього насильства психологічного характеру та, як наслідок, категоричного небажання дочки проживати разом із позивачкою, а не з метою звільнитися відповідачем із військової служби.

Вищезазначене підтверджується обставинами, встановленими у постановах Куликівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2024 року у справі № 737/114/24 та від 25 березня 2024 року у справі № 737/215/24, відповідно до яких позивачку було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства щодо дочки ОСОБА_4 ) та за ч. 1 ст. 184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_4 ). Більше того, позивачка взагалі матеріально не забезпечує свою дочку ОСОБА_4 , не піклується про її здоров`я, розвиток та навіть не намагається знайти з нею порозуміння, а отримані від відповідача кошти у вигляді аліментів на дочку ОСОБА_8 витрачає у власних інтересах, а не в інтересах дочки, адже позивачка не має самостійного доходу. В свою чергу, відповідач сумлінно виконує свої батьківські обов`язки щодо дочки, зокрема, піклується про її стан здоров`я, турбується про її розвиток, забезпечує всім необхідним, має з нею психоемоційний зв`язок.

На підставі вищенаведених обставин, а також враховуючи категоричне небажання дочки ОСОБА_4 проживати разом із матір`ю, відсутність взаєморозуміння між нею та позивачкою, а також відсутність будь-яких доказів, які би підтверджували, що визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 з позивачкою відповідатиме саме інтересам дитини та забезпечить її гармонійний розвиток, сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позових вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати, понесені на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Позов надійшов до суду 03.04.2024 року.

Ухвалою судді від 09 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 08 травня 2024 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 11 червня 2024 року та був відкладений на 15 липня 2024 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Позивач пояснила, що її донька ОСОБА_4 зареєстрована разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 , та до грудня 2023 року проживала разом з нею за даною адресою. Також разом з позивачкою проживає її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак, в грудні 2023 року в неї з донькою ОСОБА_8 виник конфлікт з приводу того, що донька пізно прийшла додому. Після того ОСОБА_8 пішла з дому до тітки ОСОБА_7 , яка також проживає в с. Вересоч. З того часу ОСОБА_4 постійно проживає в тітки, додому повертатися не хоче, не спілкується з нею та сестрою, а спілкується з батьком, який раніше вихованням дітей не займався, а наразі хоче за допомогою дитини демобілізуватися. Вважає, що донька ОСОБА_8 повинна проживати з нею і її потрібно повернути додому. На запитання, чи помирилася вона із донькою, відповіла, що ОСОБА_8 уникає з нею спілкування. На запитання, чи утримувала вона доньку матеріально після того, як остання переїхала до тітки, чи цікавилася її життям і навчанням, відповіла, що передавала кошти готівкою, а навчатися ОСОБА_8 стала гірше. На запитання, що вона зробила, щоб налагодити відносини з дитиною, відповіла, що розмовляла з нею і донька казала, що хоче проживати разом з нею, але не хоче сваритися з батьком.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу сторони ще проживали разом, однак згодом розійшлися і роз`їхалися. Діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишились проживати з матір`ю в с. Вересоч. Він сплачував аліменти ОСОБА_1 на утримання дітей згідно із судовими рішеннями. На сьогодні він є військовослужбовцем по мобілізації, служить в межах Чернігівської області, на вихідні приїжджає додому в селище Куликівка. Також зазначив, що за час проживання дітей з матір`ю вона забороняла їм спілкуватися із батьком, телефонувати йому. В грудні 2023 року йому стало відомо, що між донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_1 стався конфлікт, сварка, в ході якої ОСОБА_1 здійснювала психологічне насилля над дитиною, сварила її та вдарила. Після чого ОСОБА_8 в чому була, в тому і пішла до своєї тітки, сестри ОСОБА_1 . Дізнавшись про таке, він звернувся в поліцію, також звернувся у службу у справах дітей та сім`ї із заявою про визначення місця проживання ОСОБА_4 з ним. Рішенням виконавчого комітету проживання дитини було визначено із батьком в АДРЕСА_1 . При цьому, до закінчення навчального року рекомендовано проживати дитині в с. Вересоч, а з нового навчального року з батьком і навчатися в смт Куликівка. На сьогодні ОСОБА_8 проживає у тітки в с. Вересоч. Також пояснив, що в смт Куликівка він проживає разом із цивільною дружиною, яка не заперечує проти проживання разом з ними ОСОБА_8 . Не зважаючи на те, що він на службі, кожні вихідні він приїздить до ОСОБА_8 в с. Вересоч, привозить її в смт Куликівку до себе та повністю утримує її з того часу, як вона проживає у тітки. Зазначив, що питання проживання ОСОБА_8 з матір`ю ОСОБА_1 підняла після того, як він припинив платити аліменти на утримання ОСОБА_8 , оскільки вона вже не проживає з нею. З грудня 2023 року позивачка дитину не утримує, її вихованням не займається, кошти, які позивачка отримувала як аліменти на ОСОБА_4 на утримання дитини не давала, а витрачала на власні потреби. Крім того, зазначив, що він ОСОБА_8 не примушує проживати із собою, якщо вона захоче проживати із матір`ю, він не буде перешкоджати цьому і буде з нею надалі спілкуватися. На запитання, які в нього відносини із старшою дочкою ОСОБА_10 , відповів, що наразі дочка ОСОБА_11 відмовляється з ним спілкуватися, мати настроїла її проти нього, але він сподівається, що з часом така ситуація зміниться і вони будуть спілкуватися.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Куликівської селищної ради Вересоцька А.А. в судовому засіданні пояснила, що про дану сім`ю служба дізналася в грудні 2023 року від ювенального інспектора, який складав протоколи відносно ОСОБА_1 . Через кілька днів відповідач подав у службу заяву про неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків та визначення місця проживання доньки з ним. Службою вивчалися умови проживання дитини за місцем проживання матері, батька, тітки, з ними проводилися бесіди та розгляд даного питання було винесено на Комісію з питань захисту прав дитини 22.02.2024 року, яка своїм рішенням визначила місце проживання ОСОБА_4 з батьком. При цьому, до кінця навчального 2023/2024 року було рекомендовано проживання ОСОБА_4 з тіткою в с. Вересоч, де вона проживала весь цей час після конфлікту з матір`ю з грудня 2023 року. Після обстеження житлових умов за місцем проживання матері, батька, тітки було з`ясовано, що за місцем проживання матері є все необхідне для проживання дитини, адже вона проживала там до грудня 2023 року, за місцем проживання батька також облаштовано все необхідне для проживання доньки, в тітки умови проживання мінімальні, але задовільні. Виконавчий комітет Куликівської селищної ради 28.02.2024 року, враховуючи рішення комісії та заяву батька ОСОБА_2 вирішив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 . Членам комісії під час прийняття рішення було відомо, що батько ОСОБА_2 є військовослужбовцем за мобілізацією, що проживає з співмешканкою, з якою також було проведено бесіду та яка надала заяву, що не заперечує проти проживання з ними ОСОБА_4 . Також представник Служби у справах дітей та сім`ї зазначила, що позивач мала досить багато часу до засідання Комісії, яке відбулося 22.02.2024 року, щоб після конфлікту, який виник у неї з дитиною в грудні 2023 року налагодити відносини із донькою та знайти з нею порозуміння. Натомість за весь цей час спільної мови з донькою ОСОБА_1 не знайшла, тому, комісія приймала рішення, керуючись інтересами дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є рідною сестрою позивачки, проживає в с. Вересоч разом з чоловіком та з грудня 2023 року разом з ними проживає її племінниця ОСОБА_4 . Зазначає, що в грудні 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 виникла сварка, після чого ОСОБА_8 прийшла до неї та залишилася в неї проживати, додому йти не хотіла, бо образилася на матір. З цього часу дитиною опікувалася вона та батько дитини ОСОБА_2 , якому ОСОБА_8 все розповіла. Він надавав кошти на утримання ОСОБА_8 , купував їй різні речі, приїздив до неї та забирав її до себе у смт Куликівку. За весь цей час грошових коштів від позивачки на утримання дитини вона не отримувала, позивачка не цікавилася життям ОСОБА_8 , її здоров`ям, навіть коли дитина хворіла, не приходила до неї. Крім того, зазначила, що у ОСОБА_1 є ще старший син, якого вона виховувала із 3-х річного віку і до 18 років, як свого сина, він постійно проживав у неї, бо позивачка в той час одружилася і проживала із чоловіком ОСОБА_2 . Також зазначила, що ОСОБА_8 спочатку хотіла помиритися із мамою і чекала на неї, однак мама не приходила, з новорічними святами її не привітала, не цікавилася життям дитини. На запитання, скільки часу буде проживати в неї ОСОБА_4 , адже за рішенням виконкому дитина повинна проживати з батьком, відповіла, що дитина в неї буде проживати стільки, скільки захоче, хоч до 18 років, чи поки не поїде на навчання, як її старший брат, вона добре відноситься до дитини і не проти, щоб ОСОБА_8 в неї проживала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомила, що є подругою ОСОБА_1 , давно з нею знайома та може сказати, що ОСОБА_13 прекрасна мати, яка все робить для своїх дітей. В певний період ОСОБА_14 була змушена їхати на заробітки за кордон. Дитину віддала сестрі, коли приїхала, дитина змінила своє ставлення до неї. Також зазначила, що до війни батько дітьми не цікавився.

Крім того, судом було заслухано дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в силу свого віку має право висловити своє бачення даного питання і приймати участь у визначенні місця свого проживання. Так, ОСОБА_4 пояснила, що на сьогодні проживає в тітки в с. Вересоч. В грудні 2023 року мати її образила, обзивала, била, вона пішла з дому до тітки і залишилася там жити. Якийсь час чекала маму, думала, що вона прийде до неї і вони помиряться. Також з нею не хоче спілкуватися її сестра ОСОБА_5 , назвала її "зрадницею" через те, що вона не проживає з мамою і сестрою. Також повідомила, що батько приїздить до неї на вихідні, купує їй необхідні речі, забирає до себе у смт Куликівку, де в неї є своя кімната, там робиться ремонт. Категорично відмовилася проживати з матір`ю, зазначивши, що остання нею не цікавиться. На запитання, чи хоче вона проживати разом з мамою, ходити до знайомої школи, де в неї є друзі але також спілкуватися і бачитися із батьком, відповіла заперечно, пояснивши, що спочатку може і хотіла би, але вже минуло багато часу і вона не хоче жити з мамою, навіть, якщо мама змінить своє відношення до неї.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, безпосередньо дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Позивач та відповідач 11.10.2007 року зареєстрували шлюб, який рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 19.08.2010 року було розірвано (а.с. 12).

В даному шлюбі народилася дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася ще одна донька - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).

Після розірвання шлюбу та припинення фактичних шлюбних відносин діти залишилися проживати разом з матір`ю. Батько ОСОБА_2 сплачував аліменти позивачці на утримання дітей. Протягом 2022 року відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів, яку погасив до кінця 2022 року та протягом 2023 року заборгованість відсутня (а.с. 13-14).

Постановою судді Куликівського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП по відношенню до своєї доньки ОСОБА_4 (домашнє насильство психологічного характеру) та накладено стягнення у виді штрафу (а.с. 95-96).

Постановою Куликівського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2024 року ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки ОСОБА_4 , яка проживає та перебуває на утриманні тітки - ОСОБА_7 . До ОСОБА_1 за вчинення даного правопорушення було застосовано стягнення у виді штрафу (а.с. 97-98).

Рішенням виконавчого комітету Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 46 від 28 лютого 2024 року, на підставі заяви ОСОБА_2 , враховуючи рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 22.02.2024 року, було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При цьому, частиною 1 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. 160, ч. ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначають за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначають за спільною згодою батьків і самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначає вона сама.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

На підставі частин 1 і 2 статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом із тим, згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 727/3856/18.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, судом встановлено, що як матір`ю, так і батьком створено належні умови для проживання дитини, батько має можливість матеріально утримувати дитину, що підтверджується довідкою про його доходи за 2023 рік та довідкою з місця служби (а.с. 127-129), інформація щодо матеріального стану матері в матеріалах справи відсутня і суду не надавалася.

Суд бере до уваги, факт застосування матір`ю домашнього насильства психологічного характеру щодо дитини (постанова суду від 09.02.2024 року), який по суті став відправною точною у конфлікті між нею та дитиною та факт невиконання матір`ю батьківських обов`язків по відношенню до ОСОБА_4 (постанова суду від 25.03.2024 року). При цьому з вказаної постанови вбачається, що протоколом Комісії з питань захисту прав дитини № 1 від 30.01.2024 року ОСОБА_1 було попереджено про наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків щодо її доньки ОСОБА_8 , що передувало притягненню її до адміністративної відповідальності (а.с 74).

Доказів жорстокого поводження батька з дітьми, притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення домашнього насильства, учасниками справи не надано та судом таких фактів не встановлено.

Навіть після притягнення до адміністративної відповідальності позивачка, проживаючи із донькою в межах одного села Вересоч, не налагодила відносини з дитиною, не знайшла з нею взаєморозуміння. Не змогла вона це зробити і в залі судового засідання, оскільки дитина категорично не сприймає матір, не вірить у любов матері до неї.

Судом не встановлено наявність перешкод з боку батька чи тітки до спілкування із матір`ю.

Опитана у судовому засіданні дитина ОСОБА_4 висловила своє бажання проживати разом з батьком та обгрунтувала його, наскільки це можливо в її віці. Суд бере до уваги, що дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, однак в даному випадку не вбачає жодних обставин, які би могли свідчити про маніпуляції та спричинити формування саме такого бажання в дитини, адже дитина все своє життя до грудня 2023 року проживала саме з матір`ю і мало спілкувалася з батьком.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, ураховуючи інтереси дитини, її право на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, відсутність виняткових обставин, які би вказували на неможливість проживання дитини разом з батьком, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Наразі місце проживання дитини ОСОБА_4 визначено з батьком рішенням виконавчого комітету Куликівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області № 46 від 28 лютого 2024 року.

Мати дитини, яка має однакові права з батьком дитини відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її розвиток незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Виходячи із обставин цієї справи, суд вважає, що враховуючи вік дитини, її психоемоційний стан, проживання її з батьком буде наразі відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між матір`ю та дитиною, визначене місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. В свою чергу батько повинен сприяти спілкуванню дитини з матір`ю та налагодженню психоемоційного зв`язку між ними.

Сторонами заявлено до стягнення судові витрати, зокрема, сторона відповідача просить стягнути витрати, понесені на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

На підтвердження заявлених судових витрат стороною відповідача надано до суду:

1. Договір про надання правничої допомоги від 17 квітня 2024 року, укладений між адвокатським об`єднанням «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_2 , в якому розмір гонорару за виконання робіт за даним договором становить 15000 грн (а.с. 67-68).

2. Акт прийняття-передачі наданих послуг судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги від 17.04.2024) всього на 15000 грн (а.с. 65).

3. Квитанцію до прибуткового ордера від 17.04.2024 року, згідно з якою ОСОБА_2 на підставі договору б/н від 17.04.2024 року сплатив АО «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» 15000 грн (а.с. 66).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Із змісту Договору про надання правничої допомоги від 17 квітня 2024 року вбачається, що відповідачу надавалася професійна правнича допомога АО «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ», розмір витрат на яку, враховуючи всі обставини справи, суд вважає розумним та необхідним, факт оплати і суму підтверджено належними та допустимими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, а також відсутність зі сторони позивача клопотань про зменшення відповідних витрат на професійну правничу допомогу, з позивача необхідно стягнути документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Куликівської селищної ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25 липня 2024 року.

Суддя Н. Ю. Рубаненко