СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/350/24
ун. № 759/1077/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі судових засідань Шило М.І.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зміну розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2023 р. адвокат Єрмак О.В., який представляє інтереси заявника, через систему «Електронний суд» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва в порядку розділу VI - процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень у цивільних справах, зокрема ст. 435 ЦПК України із заявою про зменшення заборгованості зі сплати аліментів визначених рішенням суду, вимогами якої є: звільнити ОСОБА_2 від заборгованості зі сплати аліментів у ВП №57139231, що стягуються на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4 , згідно постанови Київського апеляційного суду від 25.02.2021 р. у розмірі 166860,00 грн. В обгрунтування заяви вказує на відсутність можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, оскільки майновий стан боржника істотно погіршився, що становить 12000,00 грн. та підтверджується довідкою про доходи за 2020-2022 роки. Наразі розмір аліментів, визначений постановою Київського апеляційного суду від 25.02.2021 р. в 1.5 рази перевищує доходи ОСОБА_2 та унеможливлює сплату аліментів в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 185819,75 грн. Майновий стан заявника не дозволяє йому використати майно для виплати аліментів, оскільки на майно накладено арешт ухвалою Васильківського районного суду Київської області. Враховуючи, що майно заявника перебуває під арештом, а розмір заробітної плати є меншим, ніж покладене зобов`язання, просить задовольнити клопотання на підставі ст. 435 ЦПК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.05.2023 р. позовну заяву направлено за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 15.06.2023 р. відмовлено в прийнятті до провадження Печерського районного суду м. Києва матеріалів за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про зменшення заборгованості зі сплати аліментів визначених рішенням суду у справі №759/1077/19, через порушення порядку передачі справи за підсудністю, встановленого ст. 31 ЦПК України. Цивільну справу повернено до Святошинського районного суду м. Києва, для усунення недоліків, присвоєння правильного індексу та здійснення розподілу справи відповідно до ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 27 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 29.04.2024 р. апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Єрмака О.В. задоволено частково, ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 27.11.2023 р. скасовано і справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання представник заявника не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 просить закрити провадження у справі та повернути заяву.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання, суддя вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника заявника адвоката Єрмака О.В.

Заслухавши пояснення сторони, дослідивши вказану заяву, суддя вважає, що вона підлягає поверненню заявнику без розгляду з наступних підстав.

Встановлено, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Рішенням суду від 10.08.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.02.2021 р. рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково, змінений розмір аліментів, що стягується до 15000,00 грн. щомісяця.

27 квітня 2023 року ОСОБА_2 за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний суд" звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою в порядку ст. 435 ЦПК України про зменшення заборгованості зі сплати аліментів визначених рішенням суду у справі N 757/1077/19. Однак, за фактом надходження до Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_2 заяви створено обліково-статистичну картку, де вказано номер провадження із індексом для реєстрації та обліку в суді судових справ як "2" та реєстрацією справи як "цивільні справи позовного провадження, позовні заяви". Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, уповноваженими особами Святошинського районного суду м. Києва помилково зареєстровано заяву під індексом "2" - цивільні справи позовного провадження, позовні заяви, оскільки заявник ОСОБА_2 звернувся із заявою про зменшення заборгованості зі сплати аліментів визначених рішенням суду у справі №759/1077/19, яка є заявою щодо розгляду питань у порядку виконання судового рішення у цивільній справі №759/1077/19 та підлягає реєстрації з індексом "6" - інші скарги та заяви в процесу виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб). У зв`язку із чим здійснено реєстрацію матеріалів заяви під індексом "6".

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ч. 2 ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд звертає увагу на те, що у прохальній частині заяви ОСОБА_2 просить «звільнити ОСОБА_2 від заборгованості зі сплати аліментів», в той час як у назві самого документу останній зазначає про «зменшення заборгованості зі сплати аліментів». Враховуючи, що безпосередньо саме прохальна частина містить вимоги, які висуває заявник, відтак ним подано клопотання про звільнення від заборгованості, а не про її зменшення. Зазначеною статтею 435 ЦПК України подання такої заяви (ані про зменшення, ані про звільнення від заборгованості) не передбачено.

Стаття 435 ЦК України, на підставі якої заявник звертається до суду, регулює питання відстрочення і розстрочення виконання рішення, зміну чи встановлення способу і порядку його виконання та жодним чином не регулює питання зменшення заборгованості зі сплати аліментів чи звільнення платника аліментів від заборгованості з їх сплати.

Питання ж про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами здійснюється в порядку позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 183 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема: зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення).

З наведеного слідує, що зміст питання, яке має бути розглянуто судом складає прохальна частина заяви ОСОБА_2 - звільнення ОСОБА_2 від заборгованості зі сплати аліментів. Разом із цим розгляд таких вимог є можливим лише при зверненні до суду із позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги звернення ОСОБА_2 із заявою про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів в порядку ст. 435 ЦПК України, а не із позовом згідно вимог ч. 4 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд доходить висновку про неможливість розгляду заяви саме в порядку ст. 435 ЦПК України, відтак на підставі п. 4 ч. 1 ст. 183, ч. 4 ст. 183 ЦПК України заява підлягає залишенню без розгляду.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Сторона відповідача у справі звернулась протягом встановленого законом п`ятиденного строку.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

На підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України суд застосувує аналогію закону щодо відшкодування витрат на правову допомогу під час розгляду справи в порядку розділу VI - процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень у цивільних справах, зокрема ст. 435 ЦПК України.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Стягувачем під час подачі відзиву на апеляційну скаргу у самому відзиві зазначено суму витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи та заявлено про те, що докази, що підтверджують дані витрати будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі.

Окрім того, заяву про відшкодування витрат на правову допомогу разом із доданими до неї матеріалами стягувачем направлено боржнику.

Заперечень або заяв про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу від боржника не надходило.

Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, боржник не скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесених стягувачем.

Суд бере до уваги позицію викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стягувачем надано завдання-доручення №26 до Договору про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р., акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р. на суму понесених витрат у розмірі 9000,00 грн., акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р. на суму понесених витрат у розмірі 11750,00 грн., рахунок-фактура №28 до Договору про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р., рахунок-фактура №26 до Договору про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р., платіжну інструкцію №9328-2655-4329-1736 від 27.12.2023 р. про оплату послуг за договором №07-08/2019 від 07.08.2019 р. у розмірі 9000,00 грн., завдання-доручення №28 від 15.02.2024 р. до Договору про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р., Договір про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р., додаткову угоду №1 від 07.08.2019 р. до Договору про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р., додаткову угоду №2 від 23.07.2020 р. до Договору про надання правової допомоги №07-08/2019 від 07.08.2019 р., платіжну інструкцію №9345-9553-7540-2130 від 21.06.2024 р. про оплату послуг за договором №07-08/2019 від 07.08.2019 р. у розмірі 11750,00 грн.

Таким чином, з урахуванням легітимних підстав для повернення заяви без розгляду, надання представником стягувача усіх доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає за можливе задовольнити заяву та стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_3 під час розгляду даної справи.

Керуючись ч. 1. 4 ст. 183 , ст. 260, 261, 435, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зміну розміру аліментів, повернути без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20750,00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова