Справа №:755/1528/24
Провадження №: 2/755/2048/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"13" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарук В.П.

при секретарі - Гриценко О.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до витягу з розпорядження Дніпровської районної в м.Києві державною адміністрації від 29 грудня 2008 року за № 1163 "Про зміну договорів найму жилих приміщень", є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана квартира згідно ордеру на житлове приміщення від 01 вересня 1966 року № Б 51429 була надана для проживання ОСОБА_5 на сім`ю з трьох осіб, а саме слідуючому складу сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (донька).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 23 листопада 1984 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_7 (прізвище після одруження ОСОБА_7 ), при цьому у названому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син (Відповідач за цим позовом) ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 серпня 1985 року.

30 травня 1986 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 ), що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції від 04 грудня 2008 року.

Відповідно до свідоцтв про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 і ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_7 .

Таким чином на сьогодні, крім позивача як наймача спірної квартири, у вказаній квартирі також зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (син ОСОБА_3 ), при цьому Відповідач ОСОБА_2 також зареєстрований за адресою вищевказаної квартири, але фактично у ній не проживає з січня 2009 року.

Позивач є належним користувачем квартири, в ній зареєстрований і постійно проживає, самостійно несе тягар по її утриманню.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2024 року провадження у зазначеній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

13 серпня 2024 року Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подав. Поштова кореспонденція (ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки, що направлялися за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача), поверталися до суду неврученими з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Треті особи подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують, проти його задоволення не заперечують.

Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до витягу з розпорядження Дніпровської районної в м.Києві державною адміністрації від 29 грудня 2008 року за № 1163 "Про зміну договорів найму жилих приміщень", є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана квартира згідно ордеру на житлове приміщення від 01 вересня 1966 року № Б 51429 була надана для проживання ОСОБА_5 на сім`ю з трьох осіб, а саме слідуючому складу сім`ї: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_7 (донька).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 23 листопада 1984 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_7 (прізвище після одруження ОСОБА_7 ), при цьому у названому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син (Відповідач за цим позовом) ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20 серпня 1985 року.

30 травня 1986 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 ), що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції від 04 грудня 2008 року.

Відповідно до свідоцтв про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 і ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_7 .

Таким чином на сьогодні, крім позивача як наймача спірної квартири, у вказаній квартирі також зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (син ОСОБА_3 ), при цьому Відповідач ОСОБА_2 також зареєстрований за адресою вищевказаної квартири, але фактично у ній не проживає з січня 2009 року.

На підтвердження факту не проживання Відповідача у названій квартирі за участю начальника ЖЕД-409 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва" та мешканців вищевказаного будинку - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , був складений акт щодо не проживання Відповідача від 04.01.2024 р., який підтверджує не проживання Відповідача за адресою вказаної квартири з січня 2009 року і по даний час.

Будь-які поважні причини, які унеможливлюють проживання Відповідача у вказаній квартирі з січня 2009 року відсутні.

З наданих суду доказів, вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не користується квартирою, але відповідно до законодавства України добровільно не знявся з реєстраційного обліку з квартири та не зареєстрував своє нове місце перебування, не бере участі в її утриманні.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до частини третьої статті 47Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Статтями 29, 310 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Враховуючи викладені вище факти та норми закону суд приходить до такого.

Судом не встановлено будь-яких законних підстав для збереження за відповідачем права користування вказаним жилим приміщенням. Також, не встановлено намірів відповідача на використання або намір використання права користування жилим приміщенням чи будь-якого зв`язку з даним жилим приміщенням.

Наявність реєстрації відповідача за даною адресою є перешкодою для позивача у здійсненні ним своїх прав у складі права власності, таких як вільне володіння, розпорядження та користування своїм майном.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач з січня 2009 року без поважних причин не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , у якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаної кварити не несе, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 71, 72 ЖК України, статтями 2, 10, 76, 77-81, 89, 265, 280, 289, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 13 серпня 2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Треті особи:

ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя: