П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Київ

Справа № 756/5176/22

Провадження №22-ц/824/9490/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 14 серпня 2024 року

Повний текст постанови складено 15 серпня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

справи: скаржник ОСОБА_1

заінтересована особа державний виконавець Голосіївського відділу

державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (місто Київ) Кушніренко Дмитро Анатолійович

стягувач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Геращенко Тетяною Василівною, на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва, постановлену у складі судді Луценка О.М. 13 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренко Д.А., стягувач: ОСОБА_2 .

Скаргу мотивує тим, що на виконанні у державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренко Д.А. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 756/5176/22 від 01.08.2022, виданого Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Державний виконавець при виконанні виконавчого провадження НОМЕР_1 неправомірно не взяв до уваги квитанції про перерахування коштів на рахунок стягувача як докази сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , які не містять призначення платежу, що суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16. Вказав, що будь-яких домовленостей між ним та стягувачем щодо перерахунку коштів не було, а отже такі кошти йшли виключно на сплату аліментів. На підставі вищевикладеного просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренко Дмитра Анатолійовича, щодо неврахування при обчисленні розміру заборгованості за аліментами відповідно до судового наказу № 756/5176/22, шість платежів, здійснених боржником ОСОБА_1 на рахунок стягувача ОСОБА_2 в розмірі 44 000,00грн. та зобов`язати державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренко Дмитра Анатолійовича здійснити перерахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з урахуванням сплаченої ним суми в період з липня 2022року по вересень 2022 року у загальному розмірі 44000,00грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренко Д.А., стягувач: ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з постановленою ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Геращенко Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Зокрема зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції проігнорував факт того, що ОСОБА_1 не знав про існування судового наказу, дізнався лише після ознайомлення з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію інші доходи боржника від 23 серпня 2023 року, а саме в жовтні 2022 року, після блокування банківських карт, через несплату штрафу за порушення ПДР.

Скаржник категорично не погоджується з розрахунком заборгованості по аліментам за період з липня 2022 року по вересень 2022 року, оскільки скаржником за цей період було сплачено 44 000 грн., а отже державним виконавцем безпідставно не враховано 6 платежів на суму 44 000 грн., та не включено їх до суми сплачених аліментів протягом 2022 року.

Крім того, є помилковим посилання суду на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 14 липня 2021 року у справі № 753/14154/19, оскільки у даній справі зовсім інші обставини справи.

Натомість, суд першої інстанції проігнорував правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 569/11466/20, де заначено, що норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів враховувати суми, які сплачені боржником без призначення платежу. А встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум не в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У відзиві на апеляцій скаргу ОСОБА_4 , посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у державного виконавця були відсутні підстави для врахування сплачених платником аліментів сум в добровільному порядку за квитанціями від 19.07.2022 року, 30 липня, 30 липня, 28 серпня, 23 вересня, 23 вересня 2022 року та проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням сплачених боржником коштів, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Крім того, суд першої інстанції відхилил доводи боржника щодо посилання на постанову Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16, оскільки така не може бути застосована у цій справі, зважаючи на те, що під час розгляду справи № 642/6906/16 судом було встановлено, що боржник, здійснюючи перерахування коштів на утримання дитини у період з 01 липня 2012 року до 01 липня 2015 при грошових переказах через термінал самообслуговування ПАТ КБ «ПриватБанк» не мав технічна можливість самостійно вказувати призначення платежу, всі платежі позначалися як «поповнення банківської картки в терміналі самообслуговування».

ОСОБА_1 перерахування коштів здійснював у період з липня 2022 по вересень 2022 через АТ КБ «Приват Банк», доказів неможливості зазначення призначення платежу, боржник суду не надав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією бо бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до положень статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Як встановлено судом боржник ОСОБА_1 надав державному виконавцю квитанції від 19.07.2022 року, 30 липня, 30 липня, 28 серпня, 23 вересня, 23 вересня 2022 року, в яких відправником зазначено: ОСОБА_1 , отримувач: ОСОБА_2 , призначення платежу: «переказ власних коштів».

Суд першої інстанції в ухвалі, що оскаржується, підтримав позицію державного виконавця.

З таким висновком колегія суддів погодитися не може.

Відсутність в платіжних документах в призначенні платежу слова «аліменти» не може бути беззаперечною підставою для не врахування таких платежів, як сплата аліментів.

У даному випадку ОСОБА_1 , з часу звернення ОСОБА_2 із заявою провидачу судового наказу про стягнення аліментів, здійснював їх сплату в добровільному порядку, до ухвалення відповідного судом рішення. Про це свідчать суми платежів, які носили періодичний, щомісячний характер.

Матеріали справи не містять доказів про наявність, в період з липня по вересень 2022 року, між боржником та стягувачем аліментів жодних цивільно-правових зобов`язань, які б пояснювали природу здійснення ОСОБА_1 зазначених платежів.

Крім того, ОСОБА_2 не надала будь-яких заперечень, що кошти, які боржник надавав в той період, передавалися їй на потреби сім`ї та на її потреби.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що державним виконавцем безпідставно не було враховано кошти сплачені стягувачу в період липень-вересень 2022 року, тому ухвала суду підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_1 - задоволенню в межах розрахунку аліментів за період з липня 2022 року по версень 2022 року.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження № 61-26229св18), від 18 листопада 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-7500св20).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Геращенко Тетяною Василівною - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва 13 лютого 2024 року - скасувати.

Визнати дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Дмитра Анатолійовича щодо неврахування при обчисленні розміру заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі судового наказу Оболонського районного суду м.Києва від 01 серпня 2022 року, в сумі 44000 грн. - неправомірними.

Зобов`язати державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кушніренка Дмитра Анатолійовича здійснити перерахунок заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі судового наказу Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2022 року, з урахуванням сплаченої ним суми в період з липня 2022 року по вересень 2022 року в розмірі 44000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна