ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4884/23

Провадження № 22-ц/4820/1534/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Кам`янець-Подільський відділ державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2024 року (суддя Вдовичинський А.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кам`янець-Подільський відділ державної виконавчої служби Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . Зазначала, що з відповідачем разом не проживають, не підтримують шлюбних стосунків, шлюб між ними розірвано.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 липня 2006 року у справі №2-2624/06 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 червня 2006 року до досягнення дитиною повноліття.

З моменту ухвалення рішення судом, відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості, виданої старшим державним виконавцем загальна заборгованість відповідача у виконавчому провадженні №23673454 станом на 01.06.2023 становить 85437 грн 69 коп.

В свою чергу, ОСОБА_2 не наводить причин затримки з виплатою, він є працездатною особою, фактично працює та має стабільний дохід, але вказану обставину постійно приховує, заборгованість виникла з його вини, а тому, позивачка, відповідно до ст. 196 СК України, має право на стягнення неустойки в розмірі одного відсотка від прострочених сум. Згідно проведеного позивачем розрахунку неустойки (пені) сумарно неустойка по заборгованості з виплати аліментів на 01 червня 2023 року становить 731 326,97 грн.

Посилаючись на вимоги статті 196 СК України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати, позивачка вважала, що з відповідача на її користь підлягає стягненню пеня за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 85437,69 грн, у розмірі заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 30000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 377,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ОСОБА_2 через представника адвоката Гуменюка О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. При цьому, посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що він як батько завжди уважно та відповідально ставився до обов`язку щодо виховання та утримання ним доньки ОСОБА_5 , підтримував гарні відносини, опікувався її життям та здоров`ям, купував їй все необхідне. Після розірвання шлюбу продовжував опікуватись донькою та нести витрати на її утримання, але через упереджене до нього ставлення колишньої дружини ОСОБА_6 , яка подала заяву про стягнення аліментів до суду, він був вимушений сплачувати аліменти через державну виконавчу службу, окрім щомісячних сум розміру аліментів визначених державним виконавцем, продовжував купувати їй речі, дарував подарунки та передавав кошти для дитини.

Скаржник зазначає, що аліменти ним сплачувались вчасно відповідно до вказаних державним виконавцем сум, сплачував визначені суми аліментів навіть коли його було звільнено з роботи та він був позбавлений сталого заробітку. Від сплати аліментів він ніколи не ухилявся.

Скаржник звертає увагу, на той факт, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №23673454 було здійснено за скаргою представника стягувача перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за п`ять років (з січня 2018 року по 31 березня 2023 року), відповідно до якого у нього станом на 02.06.2023 з`явилася заборгованість по аліментах у сумі 85437,69 грн.

Судом першої інстанції не враховано, а позивачкою не спростовано наявність в матеріалах справи розрахунку від 29.03.2023, зі змісту якого вбачається відсутність заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 2-2624 у платника аліментів.

Скаржник вважає, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок неправильного її нарахування державним виконавцем, а тому відсутня вина відповідача у простроченні сплати аліментів.

ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивачки ОСОБА_7 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив заборгованість зі сплати аліментів, внаслідок чого у позивачки, як одержувача, аліментів виникло право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі, що не перевищує розмір заборгованості по аліментах, та з врахуванням майнового стану відповідача дійшов висновку про стягнення на користь відповідачки 30000 грн неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 липня 2006 року (цивільна справа № 2-2624/06) позов ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 червня 2006 року до її повноліття (а.с. 8).

05.03.2011 позивачка після реєстрації шлюбу із ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 29.03.2023, проведеного головним державним виконавцем Кам`янець-Подільського відділу державної виконавчої служби Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Горгулько І.А. заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с. 45-47).

Отримавши вказаний розрахунок, представник стягувачки ОСОБА_7 звернулась до органу ДВС з заявою про проведення перерахунку аліментів за період з січня 2018 року по березень 2023 року, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.06.2023, проведеного старшим державним виконавцем Кам`янець-Подільського відділу державної виконавчої служби Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сірою О., розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів перед позивачем згідно рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 липня 2006 року за виконавчим листом № 2-2642 від 04.07.2006 за період з 01.01.2018 по 31.03.2023 складає 85437,69 грн (а.с. 18-20).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частиною першою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, зазначеною нормою на боржника покладений обов`язок сплатити неустойку (пеню) у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів з його вини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України).

У постанові від 14 грудня 2020 року по справі №661/905/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Окремо, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

За змістом статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 12 квітня 2022 року (справа № 381/1553/19-ц).

У справі, яка переглядається, встановлено, що позивачка, звертаючись до суду з позовом про стягнення з платника аліментів неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що з вини ОСОБА_2 , який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04 липня 2006 року за виконавчим листом № 2-2642 від 04.07.2006, виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки і станом на 01.06.2023 сума неустойки (пені) становить 731326,97 грн, однак, враховуючи суму боргу, просила стягнути з відповідача 85437,69 грн.

Як вбачається з наданих сторонами суду документів, відповідач з 2018 року сплачував аліменти щомісячно у розмірі, запропонованому державним виконавцем, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах від 29.03.2023, що свідчить про відсутність у ОСОБА_2 умислу на ухилення від сплати аліментів.

Стягувачкою було ініційовано питання про проведення перерахунку заборгованості по аліментах, як наслідок, державним виконавцем проведено перерахунок заборгованості по аліментах, і за платником аліментів станом на 01.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 85437,69 грн.

Колегія суддів вважає, що заборгованість, яка встановлена державним виконавцем, виникла у зв`язку із помилковим тлумаченням останнім норм статті 195 СК України при розрахунку щомісячної суми стягнення для платника аліментів, а тому відсутня вина відповідача у простроченні сплати аліментів. Таким чином, підстави для стягнення неустойки (пені) з відповідача за спірний період, на підставі положень статті 196 СК України, відсутні.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції слід скасувати, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 СК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду відповідно п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», витрати, понесені ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги у розмірі 1619 грн 40 коп., слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави 1619 грн 40 коп судового збору в порядку, визначеному КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай