Справа № 346/4732/17
Провадження № 22-ц/4808/224/24
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гринів Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Печеніжинська ОТГ Коломийського району про визначення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення (заочне) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Веселовим В.М. 20 березня 2020 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006 року.

Крім нього співвласниками будинку є відповідачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Належна йому частка у будинку становить 28/100, ОСОБА_4 44/100, ОСОБА_3 28/100.

Він здійснив самочинну добудову мансарди до належної йому квартири, з приводу чого головним інспектором будівельного нагляду складено та видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 04.08.2017 року, з вимогою усунути порушення протягом двох місяців шляхом реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Звертався в землевпорядні організації з метою розроблення технічної документації із землеустрою земельної ділянки по АДРЕСА_2 , однак за відсутності згоди відповідачів йому було відмовлено.

Рішенням Печеніжинської селищної ради VI демократичного скликання від 18 вересня 2012 року № 451-16/2012 надано дозвіл ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га,яка розташована по АДРЕСА_3 .

На даний час він приватизував тільки частину належної йому земельної ділянки в розмірі 0,0152 га, що знаходиться біля будинку, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 23 травня 2008 року, серія ЯЕ № 852783. Між сторонами по справі склалися неприязні відносини з приводу поділу та порядку користування іншою частиною земельної ділянки.

У позовній заяві позивач просив провести поділ земельної ділянки відповідно до приналежних часток співвласників будинковолодіння по АДРЕСА_2 ,площею 0,10 га, пропорційно належним співвласникам часткам житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці; визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 (а.с.1-2 том 1).

Удень ухвалення заочного рішення (20.03.2020 року) представником позивача адвокатом Гринів Я.В. подана заява, відповідно до якої позов підтриманий у повному обсязі та просила суд виділити частину земельної ділянки згідно з додатком № 1 експертного висновку № 68 таблиці 2 (а.с.174 том 1).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2017 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 на ОСОБА_2 (а.с.57, том 1).

Рішенням (заочним) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2020 року, із врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 07 травня 2021 року, позов задоволено. Встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , згідно варіанту №2 висновку експерта, а саме позивачу ОСОБА_1 , як співвласнику 28/100 частки, передбачає надання сервітуту для обслуговування житлового будинку, де розміщена квартира АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 (попередній власник ОСОБА_4 ), частину земельної ділянки з наступними розмірами (див. зелений колір табл. 2 додатку № 1 до висновку експерта №68) по ходу годинникової стрілки: 4,06; 1,0; 4,06; 1,0 м.п., площею 4,00 кв.м.; від «А» до «Б» - 15,26 мп; від «Б» - 5.5 мп ; 6.34 мп; 8.20 мп; від «В» до «Г» - 6.98 мп; 0.88 мп; 6.48 мп; 4.78 мп; 0.38 мп; 6.47 мп; від «Г» до «А» - 9.58 мп; загальною площею 299,1 кв.м (а.с.179-183, 201-202, том 1).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.246-247, том 1).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом було прийнято до уваги тільки доводи позивача, в той час як вона була позбавлена можливості надати свої заперечення щодо позовних вимог та надати докази в спростування його аргументів. Судові повістки вона отримувала двічі на судові засідання на 15 та 19 грудня 2017 року. В подальшому судові засідання відбувалися ще 20.08.2019 року та 20.03.2020 року, проте на ці судові засідання вона не отримувала судових повісток і в матеріалах справи відсутні повідомлення про їх вручення, а також відсутнє повідомлення про вручення оскаржуваного судового рішення.

Крім того, на час ухвалення оскаржуваного рішення (20.03.2020 року) на всій території України діяв карантин, у зв`язку з чим було обмежено рух транспортних засобів та доступ до адміністративних будівель на значний період часу.

Також ухвалою суду від 12 грудня 2017 року здійснено заміну неналежного відповідача ОСОБА_4 на ОСОБА_2 , проте повістки-виклики і надалі направлялись неналежному відповідачу.

Зазначає, що позивач не являється власником (співвласником) спірної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , оскільки земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав, бо не визначені її межі, площа, тобто вона не сформована, їй не присвоєно кадастровий номер і не здійснено державну реєстрацію права спільної сумісної власності, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Наголошує, що земельна ділянка не надана а ні у власність, а ні у постійне користування, а, отже, є власністю територіальної громади і, на думку апелянта, Печеніжинська ОТГ Коломийського району в даному спорі повинна бути відповідачем.

Щодо безпідставності встановлення земельного сервітуту, зазначає, що позивачем не було заявлено такої вимоги, в позасудовому порядку він до неї не звертався з таким питанням, а також не доведено необхідність його встановлення і судом не визначено, чи це постійний чи строковий сервітут.

За наведених обставин просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с.2-5, том 2).

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити у її задоволенні, а заочне рішення залишити без змін (а.с.23-30, том 2).

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися відповідачі та представник третьої особи, хоча учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та на електронну адресу.

Від відповідачки ОСОБА_2 та її представника надішли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відпусткою представника відповідачки адвоката Боднарчука С.Я. у відпустці.

Оскільки у судовому засіданні 25 червня 2024 року із представником відповідача ОСОБА_5 , а також і з самою відповідачкою ОСОБА_2 узгоджувалася дата судового засідання, яке призначалося 25 липня 2024 року о 10:00 годині, справа розглядається судом тривалий час, строки розгляду справи, визначені ЦПК України, минули, тому причини неявки сторони позивача у судове засідання суд визнає неповажними. Приймаючи до уваги, що сторона відповідача надавала пояснення у судовому засіданні, суд дійшов переконання, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гринів Я.В., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (покупець) являється власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1535 від 12.09.2006 року, посвідченого нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М., укладеному з ОСОБА_6 (продавцем). Квартира складається із однієї житлової кімнати. Загальна площа квартири 47,0 кв.м., що становить 28/100 частини будинку, який знаходиться на приватизованій земельній ділянці. Колишній № будинку АДРЕСА_5 » (а.с.10, том 1).

Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 28.09.2017 року за №59792, ОСОБА_1 здійснив самочинну добудову мансарди до належної йому квартири АДРЕСА_1 та засипання підвалу, в результаті чого загальна площа квартири змінилась з 47,0 м.кв. на 71,9 м.кв., житлова з 15,7 м.кв. на 46,3 м.кв. (а.с.15, том 1).

Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області 04.08.2017 року складено відповідний припис щодо ОСОБА_1 за проведену самочинну добудову до квартири та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн (а.с.17-20 том 1).

За договором дарування квартири від 18.09.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., зареєстрованим в реєстрі за №817, ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 75,1 м. кв., житловою 42,8 м.кв. Квартира належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.07.2015 року реєстраційною службою Коломийського міжрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, індексний № 40150503, право власності зареєстровано 06.07.2015 року за № 10294254, реєстраційной номер об`єкта нерухомого майна 32 (а.с.55, том 1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2015 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (а.с.56, том 1).

Згідно договору купівлі-продажу від 05.02.1992 року, укладеному між виконавчим комітетом Печеніжинської селищної Ради народних депутатів та ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори Калиняк Н.М., зареєстрованому в реєстрі за № 760, до ОСОБА_3 перейшло права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 25,9 кв.м., процент зносу 45, рік побудови -1946, що становить 28/100 частини будинку (а.с.74, том 1).

У технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_7 , складеному на 14 лютого 1992 року бюро технічної інвентаризації зазначено, що співвласниками будинку є ОСОБА_3 , частка у власності якої є 28/100; ОСОБА_6 , частка у власності якої є 28/100; ОСОБА_7 , частка у власності якої складає 22/100: селищна рада, частка у власності 22/100 (а.с.75-79 том 1).

Рішенням Печеніжинської селищної ради Коломийського району суду Івано-Франківської області від 18.09.2012 року №451-16/2012 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських споруд та будівель та ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_2 (а.с.16, том 1).

Отже, будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним, а позивач та відповідачі є його співвласниками відповідно до часток: позивачу належить 28/100 частки у будинку, відповідачці ОСОБА_2 - 44/100, а відповідачці ОСОБА_3 - 28/100 частки.

Позивачу ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 травня 2008 року, серія ЯЕ №852783, на підстав договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 листопада 2006 року за № 2314, належить на праві власності земельна ділянка, кадастровий номер 010030122 площею 0,0152 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, суміжними землекористувачами є: А-Б ОСОБА_4 , Б-В ОСОБА_1 , В-Г АДРЕСА_8 ОСОБА_8 (а.с.21, том 1).

В матеріалах справи наявний державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ІФ №019533, виданий на ім`я ОСОБА_4 03.04.1995 року, на підставі рішення Печеніжинської ради народних депутатів 13 сесії 21 скликання від 30.12.1993 року про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,2676 га на території смт. Печеніжин для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, відповідно до якого на схемі зображено три земельні ділянки: 1) для обслуговування житлового будинку, площею 0,0072 га (суміжними землекористувачами є від «А» до «Б» - ОСОБА_9 , від «Б» до « ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , від «В» до «Г» - двір, від «Г» до « ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , від «А» до « ОСОБА_14 - ОСОБА_15 ); 2) для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,1845 га (суміжними землекористувачами є від «Е» до «Є» - ОСОБА_16 , від «Є» до « ОСОБА_17 - ОСОБА_18 , від «Ж» до «Д» - дорога); 3) для ведення особистого підсобного господарства, площею,0,0759 (суміжними землекористувачами є від «З» до «Й» - ОСОБА_19 , від «И» до «І» - ОСОБА_20 , від «І» до «Ї» - ОСОБА_21 , від «Ї» до «З» - дорога (а.с.119, 122 том 1).

Також в матеріалах справи міститься висновок експерта №68 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 31.07.2018 року (а.с.137-149, том 1).

Згідно висновків експерта, через відсутність даних щодо часток співвласників будинковолодіння по АДРЕСА_2 не представляється можливим надати відповідь на питання: «Чи можливо поділити земельну ділянку відповідно до приналежних часток співвласників будинковолодіння по АДРЕСА_2 та які можливі варіанти поділу?» та «Які можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 з врахуванням розташованих на ній будівель без обмеження користування своїми частками співвласників земельної ділянки?».

Виділ 28/100 частини земельної ділянки, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , з врахуванням розташованого на ній житлового будинку, належного останньому, від земельної ділянки по АДРЕСА_2 з врахуванням розташованих на ній будівель без обмеження користування своїми частками співвласників земельної ділянки, здійснити технічно можливо за наступними варіантами:

- перший варіант виділу земельної ділянки співвласнику 28/100 частки передбачає залишити у спільному користуванні із власником квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 (попередній власник ОСОБА_4 ) частину земельної ділянки з наступними розмірами (див.зелений колір табл..1 додатку №1 до висновку експерта №68) по ходу годинникової стрілки:4,06; 1,0; 4,06; 1,0 м.п., площею 4,00 кв.м; та виділити земельну ділянку з такими розмірами по периметру (див.синій колір табл..1 додатку №1 до висновку експерта №68): від «А» до «Б» - 15,26 мп; від «Б» до «В» - 5,5 мп; 6,34 мп; 8,20 мп; від «В» до «Г» - 6,98 мп; 0,88 мп; 6,48 мп; 4,78 мп; 0,38 мп; 6,47 мп; від «Г» до «А» - 9,58 мп загальною площею 299,1 кв.м;

- другий варіант виділу земельної ділянки співвласнику 28/100 частки передбачає надання сервітуту для обслуговування житлового будинку, де розміщена квартира АДРЕСА_4 ОСОБА_2 частину земельної ділянки з наступними розмірами (див.зелений колір табл..2 додатку №1 до висновку експерта №68) по ходу годинникової стрілки: 4,06; 1,0; 4,06; 1,0 мп, площею 4,00 кв.м; та виділити земельну ділянку з такими розмірами по периметру (див.синій колір табл..2 додатку №1 до висновку експерта 368): від «А» до «Б» - 15,26мп; від «Б» до «В» - 5,5 мп; 6,34 мп; 8,20 мп; від «В» до «Г» - 6,98 мп; 0,88 мп; 6,48 мп; 4,78 мп; 0,38 мп; 6,47 мп; від «Г» до «А» - 9,58 мп, - загальною площею 299,1 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що сторони у справі є співвласниками спірного будинку, житловий будинок розділений між співвласниками, встановлення порядку користування земельною ділянкою із врахуванням висновку експерта захистить права та інтереси всіх співвласників будинку, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, визначивши порядок користування земельною ділянкою з наданням земельного сервітуту для відповідачки ОСОБА_2 для обслуговування її квартири.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Правовідносини між сторонами регулюються Конституцією Укрвїни, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири, а співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Стаття 382 ЦК України визначає поняття квартири, як окремого об`єкта права власності. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК України)

Згідно з частинами першою, третьою статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частин першої, третьої статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до положень статті 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, в тому числі співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

З аналізу вищезазначених положень актів законодавства можна дійти висновку про те, що у законі закріплено певні особливості реалізації права власності на квартиру у багатоквартирному будинку, як окремого об`єкта права власності, та права спільної сумісної на земельну ділянку - співвласниками жилого будинку (власниками квартир або нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку).

Встановлено, що будинок, у якому розміщені квартири позивача та обох відповідачок є одноповерховим багатоквартирним.

Доказів про те, що для обслуговування багатоквартирного будинку визначалася прибудинкова територія суду не надано.

Рішенням органу місцевого самоврядування наданий дозвіл усім трьом співвласникам багатоквартирного будинку на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Статтею 369 Цивільного кодексу України визначено, що володіння та користування здійснюється співвласниками спільно (ч. 1), а розпорядження - за спільною згодою (ч. 2).

У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 8.2-8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зазначено, що «земельні відносини, які формуються з приводу переходу земельних прав при набутті майнових прав на об`єкти нерухомості, розташовані на конкретній земельній ділянці, регламентуються нормами ЗК України, які є спеціальними відносно до цивільно-правових норм, які є загальними.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із частинами першої-четвертої та дев`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 686/24438/15 (провадження № 61-380св20) вказано, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму.

Враховуючи зазначені норми, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Визначаючи порядок користування земельною ділянкою, суд першої інстанції не звернув уваги, що земельна ділянка не сформована, тому не може бути об`єктом цивільних прав.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, чинній на час прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою 18.09.2012 року та на день розгляду справи судом першої інстанції), проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Отже, дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, щоб мати змогу в подальшому точно визначити предмет. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника (представницьким органом власника (територіальної громади) у даному випадку є орган місцевого самоврядування) земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процедури отримання права власності (права користування) на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

Зазначений інтерес, лише у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту.

За положенням частини п`ятої статті 89 ЗК України, згідно з якою поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні її як об`єкта цивільних прав і передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту надання їй кадастрового номера.

Отже, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Враховуючи, що земельна ділянка не набула ознак об`єкта цивільних прав, тому не може бути здійснений її а ні поділ, а ні визначення порядку користування нею.

За таких обставин, судом не приймається і висновок експерта.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2021 року у справі № 372/2876/17 (провадження № 61-9568св20) зазначено, що: «передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.

Урахувавши, що сторони не ініціювали розроблення проектної документації та позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка була сформована, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність ОСОБА_1 порушення його права на землю, тому і відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позов, вийшов за межі позовних вимог, визначивши для відповідачки ОСОБА_2 земельний сервітут.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд скасував рішення суду та відмовив у позові, із позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, що становить 961,20 грн.

На підставі викладено, керуючись ст. 374,376,381-384,ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення (заочне) Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від. 20 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Печеніжинська ОТГ Коломийського району про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_9 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_10 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 961,20 грн (дев`ятсот шістдесят одна гривня двадцять одна копійка).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 01 серпня 2024 року.