Провадження № 22-ц/801/1481/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 рокуСправа № 127/15004/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представниці ОСОБА_4 адвокатки Мишковської Т. М. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Гуменюка К. П. від 18 квітня 2024 року,

встановив:

У травні 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь три проценти річних від простроченої суми у розмірі 3406,11 доларів США.

На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 21 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі ВАТ «Банк «Універсальний») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 15/04/973-к-07.

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» найменування юридичної особи змінено на Акціонерне товариство «Універсал Банк».

10 серпня 2009 року між Приватним акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода б/н до кредитного договору № 15/04/973-к-07 від 21 вересня 2007 року.

08 вересня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода б/н до кредитного договору № 15/04/973-к-07 від 21 вересня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 15/04/973-к-07 від 21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Універсальний» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені договори поруки.

08 вересня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були укладені додаткові угоди до договорів поруки від 21 вересня 2007 року.

Кредитний договір передбачає надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах (підпункт 1.1 пункту 1 кредитного договору):

Сума кредиту 37750,00 доларів США.

Валюта кредиту долари США.

Термін кредиту 240 місяців.

Дата погашення кредиту 20 вересня 2027 року.

Процентна ставка 13,45 % річних.

З 10 серпня 2009 року по 09 серпня 2010 року 3,12 % річних.

З 10 серпня 2010 року по 09 серпня 2015 року 15,52% % річних.

З 10 серпня 2015 року 13,25 %.

У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами, ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2012 року у справі № 212/225/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 липня 2012 року, позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» борг за договором кредиту № 15/04/973-к-07 від 21 вересня 2007 року в сумі 31090,27 доларі США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 248411 грн 26 к. зокрема: прострочена заборгованість по кредиту 1010,80 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 8076 грн 29 к.; сума дострокового стягнення кредиту 27580,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 220371 грн 80 к.; несплачені відсотки 2445,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 19538 грн 11 к.; підвищені відсотки 53,20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 425 грн 07 к., а також судовий збір в сумі 2484 грн 00 к.

Станом на день звернення з цим позовом рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2012 року залишається не виконаним, кредитні кошти в повному обсязі не повернуті. Всього в рахунок погашення боргу за кредитом за рішенням суду в період з 18 червня 2012 року по 23 лютого 2022 року сплачено 12034,67 доларів США.

Залишок заборгованості згідно з рішенням суду від 18 червня 2012 року станом на 23 лютого 2022 року становить 19055,60 доларів США.

З урахуванням залишку суми боргу, яка підлягала стягненню на підставі рішення суду від 18 червня 2012 року три проценти річних від простроченої суми за період з 03 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року становить 3406,11 доларів США.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ «Універсал Банк» три проценти річних від простроченої суми в сумі 3406, 11 доларів США та в рівних частках 2684 грн к. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості і не виконують рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2012 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до розрахунку трьох процентів річних за користування грошовими коштами за період з 03 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року розмір трьох процентів річних становить 3406,11 доларів США.

Щодо застосування строків позовної давності, то суд виходив з того, що оскільки з 24 лютого 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (23 травня 2023 року) про стягнення заборгованості в Україні діяв правовий режим воєнного стану, а 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, відповідно до пунктів 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України, а тому підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з її пропуском не має.

В апеляційній скарзі представниця ОСОБА_4 адвокатка Мишковська Т. М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові; вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував те, що розмір заборгованості на який банком нараховано три проценти річних включає не лише суму основного боргу, а і суму процентів. Зазначене підтверджується тим, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2012 року у справі № 212/225/2012 було стягнуто 28590,80 доларів США (з яких прострочена заборгованість за кредитом 1010,80 доларів США, сума дострокового стягнення кредиту 27580,95 доларів США), тоді як видно з розрахунку трьох процентів річних, він здійснювався починаючи з боргу 29761,02 доларів США станом на 01 квітня 2017 року. Тобто оскаржуваним рішенням суду стягнуто три процентів річних не лише з основної суми боргу.

Крім того з відповіді Першого відділу ДВС у м. Вінниця ЦМУ МЮ (м. Київ) від 17 травня 2024 року за вих. № 82353 видно, що в розрахунок боргу не включено всі платежі вчинені на солідарне погашення боргу за рішенням суду, зокрема не включені платежі вчинені з 07 жовтня 2020 року у загальному розмірі 45689 грн 53 к., що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1663,26 доларів США.

Також зазначала, що нарахування трьох процентів річних за період з 03 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року є неправомірним, тому що період їхнього стягнення обмежується трьома останніми роками, які передують подачі позову, тобто три проценти річних по статті 625 ЦК України можуть бути нараховані лише за 3 роки, які передують пред`явленню позову про їх стягнення.

АТ «Універсал Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, за яким просило залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що АТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Універсал Банк», ВАТ «Універсал Банк» та ВАТ «Банк Універсальний».

21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 15/04/973к-07, за яким позичальник отримала у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 37750 доларів США на 240 місяців, тобто до 20 вересня 2027 року під 13,45% річних.

10 серпня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 15/04/973к-07 від 21 вересня 2007 року.

08 вересня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 15/04/973к-07 від 21 вересня 2007 року.

21 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 15/04/973к-07 від 21 вересня 2007 року укладено договори поруки.

08 вересня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладені додаткові угоди до договорів поруки від 21 вересня 2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2012 року у справі № 212/225/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 липня 2012 року, позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» борг за договором кредиту № 15/04/973-к-07 від 21 вересня 2007 року в сумі 31090,27 доларі США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 248411 грн 26 к. зокрема: прострочена заборгованість по кредиту 1010,80 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 8076 грн 29 к.; сума дострокового стягнення кредиту 27580,95 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 220371 грн 80 к.; несплачені відсотки 2445,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 19538 грн 11 к.; підвищені відсотки 53,20 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 червня 2012 року в еквіваленті на національну валюту складає 425 грн 07 к., а також судовий збір в сумі 2484 грн 00 к.

Станом на день звернення з цим позовом рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2012 року не виконано та залишок заборгованості за цим рішенням суду, з урахуванням часткового погашення відповідачами заборгованості, станом на 23 лютого 2022 року становить 19055,60 доларів США.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України установлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором.

Такі самі по суті висновки містяться, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22 (провадження № 61-11958св24).

Отже, встановивши, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18 червня 2012 року відповідачами не виконане, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість нарахування трьох процентів річних за період з 03 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, то апеляційний суд виходив з наступного.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (стаття 257 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 255 ЦК України.

Разом з тим відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2», карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12 березня 2020 року та діяв до 30 червня 2023 року включно.

Позов АТ «Універсал Банк» подало 19 травня 2023 року (до закінчення дії карантину).

Таким чином вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 03 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, заявлені позивачем в межах строків позовної давності, що правильно було встановлено Вінницьким міським судом Вінницької області при розгляді цієї справи.

Подібні за змістом висновки Верховного Суду щодо застосування статей 256, 257, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладені у постановах від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20, від 08 лютого 2022 року у справі № 918/964/20, від 22 вересня 2022 року у справі № 920/724/21.

Отже доводи апеляційної скарги про неможливість нарахування трьох процентів річних за вказаний позивачем період є безпідставними.

Згідно з частиною третьою, четвертою, восьмою статті 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Долучена до апеляційної скарги відповідь Першого відділу ДВС у м. Вінниця ЦМУ МЮ (м. Київ) № 82353 від 17 травня 2024 року є новим доказом, датована вже після прийняття рішення судом першої інстанції, а отже до суду першої інстанції не подавалась, тому з огляду на приписи статті 367 ЦПК України її дослідження виходить за межі повноважень апеляційного суду.

Крім того заявником не обґрунтовано неможливість подання такого доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та не зазначено яке має значення для справи залучення цього доказу і яким чином він може змінити висновки рішення суду першої інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представниці ОСОБА_4 адвокатки Мишковської Т. М. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

Т. М. Шемета