ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7630/23 Номер провадження 22-ц/814/2459/24Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

учасники справи:

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Павлюк І.О.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року, ухвалене суддею Тімошенко Н.В., повний текст рішення складено 25 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша полтавська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

22.08.2023 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша полтавська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, в якому просила суд визнати визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідченого 21.01.2019 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. на користь ОСОБА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 . Після смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, серед якого частина квартири АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що 25.01.2008 на вказану квартиру ОСОБА_5 складав заповіт на її ім`я. Разом з тим, приймаючи спадщину, вона дізналася, що заповіт скасовано та складено новий на ім`я відповідача ОСОБА_1 . За таких умов, позивач посилаючись на ст.ст. 203, 231 ЦК України, зазначає, що на час складення, посвідчення заповіту від 21.01.2019 ОСОБА_5 перебував як під фізичним, так і психічним впливом відповідача ОСОБА_1 у зв`язку з тяжким станом його здоров`я, викликаним тяжкою хворобою, а також повною ізоляцією від близьких людей. Останнє, на думку позивача, підтверджується належними та допустимими доказами і свідчить про відсутність у ОСОБА_5 вільного волевиявлення на час складення заповіту, що є підставою для визнання його недійсним. В обґрунтування позовних вимог обставинами справи позивач посилається на те, що відповідач не допускала її до побачень з батьком, на свої сумніви в належному догляді за ОСОБА_5 , на висновок акту судово-медичного дослідження (обстеження) №491 трупу ОСОБА_5 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Перша полтавська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту від імені ОСОБА_5 , посвідченого 21 січня 2019 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. на користь ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стороною позивача не надано жодних доказів застосовування відповідачем ОСОБА_1 щодо ОСОБА_5 фізичного та психологічного тиску або насильства при складенні заповіту. Позовна заява ґрунтується на припущеннях позивача, оскільки доказів фізичного чи психічного впливу на спадкодавця при прийнятті ним рішення щодо складення заповіту на відповідача не надано. При посвідченні заповіту були дотримані всі вимоги щодо його форми, заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою. Позивачем на доведено наявність підстав для визнання правочину недійсним згідно ст. 231 ЦК України. Тобто, позивачем не доведено, що оспорюваний заповіт було вчинено під впливом фізичного чи психічного тиску, який виражається в незаконних діях та настанні невигідних наслідків та те, що волевиявлення ОСОБА_5 не відповідало внутрішній його волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених правочином.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 21 440 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що витрати на правничу допомогу в сумі 21 440 грн є документально підтвердженими та обґрунтованими. З огляду на відмову у задоволенні позову, стягненню з позивача підлягає сума понесених відповідачем витрат на правничу допомогу 21 440 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає вимогам закону. Вказує, що на підставу своїх вимог вона посилалася і підтверджувала доказами, які взагалі не були досліджені у судовому засіданні. Позивач посилається на фактичні обставини, які викладені нею у позовній заяві, щодо тяжкого стану батька у зв`язку з тяжкою хворобою. Вказує, що поведінка відповідача за життя батька давала їй підстави сумніватися у тому, що вона здійснювала належний побутовий та медичний догляд за тяжко хворим батьком. Судом першої інстанції не надано оцінки таким доказам, як акту судово-медичного дослідження №491, дозволу на видачу трупа від 22.04.2019, витягу з ЄРДР, листу КП «Цент первинної медико-санітарної допомоги від 17.05.2019, висновку перевірки за заявою ОСОБА_2 , листу прокуратури від 13.02.2019, лікарському свідоцтву про смерть, листу ГУ Національної поліції в Полтавській області від 22.04.2019, відомостям з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначає, що фактичне позбавлення волі та спілкування з рідними є фізичним та психічним впливом на батька з метою укладення заповіту, що відбувалося роками з часу його хвороби і мало місце в день укладення заповіту. За вказаних обставин волевиявлення батька не було вільним у розумінні. Вказує, що наведеним нею у позові доводам суд не надав жодної правової оцінки, а посилання суду на не ініціювання проведення посмертної судової психіатричної експертизи є незаконним та безпідставним. Вказує, що нею було надано суду висновок судової-медичної експертизи та дані щодо історії хвороб батька на доведеність дійсним обставин перебування його в тяжких обставинах та під повним підпорядкуванням його інтересів відповідачу. Посилається на те, що суд взагалі не вирішував чи мали місце вказані нею обставини (факти).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 04.09.2024 не з`явилися позивач ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вони належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 06.08.2024 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі поштовим зв`язком за адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с. 18,20,21), які повернулися до апеляційного суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно п.3 ч. 8 ст. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. У позовній заяві позивач ОСОБА_2 вказала адресу для листування: АДРЕСА_2 . При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 18.07.2024 (про призначення справи до апеляційного розгляду) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Заяви та клопотання від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (див. mutatis mutandis рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.89, N 11681/85)).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, N 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) від 14.10.2003, заява N 50966/99)).

Таким чином, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів для прискорення процедури розгляду. Позивач ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 44 ЦПК України повинна виявляти інтерес до відомого їй провадження, зокрема, щодо руху поданої нею апеляційної скарги та результату розгляду її судом.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 25 січня 2008 о 10 годин 50 хвилин був складений заповіт ОСОБА_5 , яким він заповів належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 , своїй дочці ОСОБА_2 (т.1 а.с. 9).

21.01.2019 приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Дробітько В.В. посвідчено заповіт, який зареєстровано у реєстрі за №16, згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попередньо ознайомлений нотаріусом із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням котре, повністю відповідає його внутрішній волі, як учасника цього правочину на випадок його смерті зробив таке розпорядження: належну йому на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_1 заповідає повністю дружині ОСОБА_1 . При цьому, підписом заповіту та написом, що заповіт прочитано особисто в голос, ОСОБА_5 підтвердив те, що йому роз`яснено зміст ст.ст. 1241, 1244, 1273, 1233-1236, 1248, 1254, 1307 Цивільного кодексу України і він відповідає його волі в повному обсязі. Крім того, посвідчуючи заповіт, нотаріусом перевірено дієздатність ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (т.1 а.с. 8).

Згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) №491 від 22.04.2019 року судово-медичного експерта ОСОБА_6 , причиною смерті ОСОБА_5 стала гостра серцево-судинна недостатність, яка розвинулась при ішемічній хворобі серця (т.1 а.с. 12-16).

При судово-медичному дослідженні ОСОБА_5 на його тілі яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено.

При судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_5 етиловий спирт не виявлено.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За ч. 1 ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

У відповідності до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України передбачено, волевиявлення учасника правочину маєбути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 06.06.2019 у справі №342/139/16-ц про визнання заповіту недійсним у зв`язку з тим, що його вчинено проти справжньої волі заповідача під впливом насильства з боку відповідача, викладено таку правову позицію щодо застосування ст. 231 ЦК України: «У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань».

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 Цивільного кодексу України), необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

У постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №299/1523/16-ц викладено таку правову позицію щодо застосування ст. 231 ЦК України. «Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, тобто насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Воно повинне виражатися в незаконних, не обов`язково злочинних, діях. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам».

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 231 ЦК України, позивач мав би довести:

- факт застосування до померлого чоловіка/батька фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи;

- вчинення правочину проти його справжньої волі;

- наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину.

Зокрема, під насильством необхідно розуміти заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. Насильство породжує страх настання невигідних наслідків.

На відміну від насильства, погроза полягає в здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце при наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Погроза може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли обставин, які мали місце на момент його вчинення, випливає, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання заповіту від 21.01.2019, посвідченого приватним нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В., недійсним з підстав того, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало його волі, заповіт вчинений внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку відповідача, пов`язаним із його тяжкою хворобою.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано доказів щодо застосовування відповідачем ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 фізичного та психологічного тиску або насильства при складенні заповіту. При посвідченні заповіту були дотримані всі вимоги щодо його форми, заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою. Тобто, позивачем не доведено, що оспорюваний заповіт було вчинено під впливом фізичного чи психічного тиску, який виражається в незаконних діях та настанні невигідних наслідків та те, що волевиявлення ОСОБА_5 не відповідало внутрішній його волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених правочином.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду не відповідає вимогам закону, що на підставу своїх вимог вона посилалася і підтверджувала доказами, які взагалі не були досліджені у судовому засіданні, то ці доводи не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення суду, яке ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Перелічені позивачем ОСОБА_2 в апеляційній скарзі документи не підтверджують підстави позову, зокрема, те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало його волі, а заповіт від 21.01.2019 вчинений внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку відповідача, пов`язаним із його тяжкою хворобою. Зазначені документи підтверджують лише фактичні обставини справи, проте, не є належними доказами при вирішенні судом даної категорії спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що поведінка відповідача за життя батька давала їй підстави сумніватися у тому, що вона здійснювала належний побутовий та медичний догляд за тяжко хворим батьком, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам, переліченим в апеляційній скарзі, що фактичне позбавлення волі та спілкування з рідними є фізичним та психічним впливом на батька з метою укладення заповіту, що відбувалося роками з часу його хвороби і мало місце в день укладення заповіту, що за вказаних обставин волевиявлення батька не було вільним у розумінні, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що наведеним у позові доводам суд не надав жодної правової оцінки, а посилання суду на не ініціювання проведення посмертної судової психіатричної експертизи є незаконним та безпідставним, то ці доводи спростовуються матеріалами справи та не є підставою для скасування рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов