"14"серпня 2024 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Кузьміної О.І.,
за участю секретаря Савицького В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження адвоката Білої Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку,-
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.06.2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи ухваливши заочне рішення.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що позивач до призову на військову службу під час мобілізації працював вчителем фізичної культури у Херсонському навчально-виховному комплексі «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» №15.
Відповідно до довідки Військові частини НОМЕР_1 №3510 від 19.05.2024р. видана солдату, призваному під час загальної мобілізації ОСОБА_1 в тому, що він дійсно перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 з 28.02.2022р. по 28.12.2023р.
Відповідно до відповіді Управління освіти Херсонської міської ради №01-38/24 від 17.05.2024р., Управлінням освіти Херсонської міської ради ОСОБА_1 , як працівнику освіти призваному під час загальної мобілізації на військову службу припинено оплату середнього заробітку з серпня 2022 року, відповідно до ст.1 частини 1 п.17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022р., котрий набрав законної сили 19.07.2022р. у частині 3 ст.119 Кодексу законів про працю України слова «зберігаються місце роботи і посада». Тобто вказаним законом скасовано норму щодо збереження середнього заробітку, залишено лише норму щодо збереження місця роботи і посади.
Вирішуючи заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Загальновідомим є той факт, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діє на даний час. Отже, починаючи з 24.02.2022 року в Україні діє режим особливого періоду, визначений ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до положень ч.3 ст.199 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19.07.2022, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову.
Водночас, Законом України №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022 року, у ч.3 ст.119 КЗпП внесено зміни, а саме слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».
Тобто, відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України, починаючи з 19.07.2022 року за працівниками, які призвані на військову службу зберігається місце роботи і посада, проте не зберігається середній заробіток.
Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту» у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.
Зазначена вище норма Закону України «Про освіту» діє у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30.03.2021 року. Будь-які інші зміни до вказаної статті не вносились.
Таким чином, вимоги вищенаведених правових норм, а саме ч.3 ст.119 КЗпП України та ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту», містять розбіжності щодо наявності підстав для нарахування та виплати середнього заробітку особами, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
При цьому, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про освіту» законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.
З аналізу вищенаведеного можна зробити висновок, що КЗпП є загальним нормативно-правовим актом, який регулює трудові відносини між роботодавцем та працівником, а Закон України «Про освіту» спеціальним, оскільки регулює питання трудових відносин педагогічних працівників.
Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 26.12.2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
Оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 займає посаду вчителя фізичної культури у Херсонському навчально-виховному комплексі «Дошкільний навчальний заклад загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» № 15, отже на позивача поширюється дія Закону України «Про освіту», який є спеціальним законом, а тому саме вказаний закон підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач у період з 28.02.2022 року і на даний час звільнявся з військової служби, а отже втрачав право на виплату середнього заробітку.
Законом України № 3494-ІХ від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023 в частину 2 статті 57 Закону України «Про освіту» було внесено зміни, а саме слова "чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період" виключено.
Таким чином, з урахуванням вимог ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту», а також того, що ОСОБА_1 , який є педагогічним працівником, був мобілізований на військову службу до Збройних Сил України в зв`язку з введенням воєнного стану, що діє і на даний час, та продовжує проходити військову службу, суд дійшов висновку, що позивачу протиправно припинено нарахування і виплату середнього заробітку, відповідач зобов`язаний був виплачувати середній заробіток до 24.12.2023 включно, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 18 800,00 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивачем в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано договір про надання юридичної допомоги, додаткова угода №1, звіт №1 про надані послуги за договором, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 18 800,00 грн. витрат на правову допомогу.
Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки на даний час позивач мобілізований на військову службу до Збройних Сил України в зв`язку з введенням воєнного стану та продовжує проходити військову службу, тобто, є військовослужбовцем, отже, з урахуванням положень ст.5 Закону України «Про судовий збір», він звільнений від сплати судового збору.
Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1211,20грн.
Керуючись ст.57 Закону України «Про освіту», ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13,76-81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги адвоката Білої Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління освіти Херсонської міської ради про стягнення середнього заробітку задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СуддяО. І. Кузьміна