Провадження №: 2/336/918/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя 26 липня 2024 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Бублій Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» () до ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності договору про надання банківських послуг, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначив, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект mоnobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки mоnobank. Вказує, що після перевірки кредитної історії на платіжних картках mоnobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту mоnobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Зазначає, що разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. Стверджує, що за рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Вказує, що умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

09.02.2020 р. між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. За цією Анкетою-заявою Банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_2 , та згідно Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за загальними умовами випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank) що діяли у період з 24.01.2020 по 13.02.2020 р. (затв. протоколом №2 від 22.01.2020р., що знаходяться у загальному доступі в мережі Інтернет, зазначено посилання https://www.monobank.ua/terms?lang=uk&file=umovy-2020-01-24.pdf), надалі Умови і Правила.

Згідно Умов і правил, договір про надання банківських послуг «Monobank» - це укладений між Банком та Клієнтом договір про відкриття рахунку, випуску і обслуговування Платіжної картки з можливістю встановлення ліміту кредитування, що складається з Умов і Правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, Анкети-заявки до Договору про надання банківських послуг «Monobank», Паспорту споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту, Інформації щодо відкриття поточного рахунку та випуску електронного платіжного засобу (в разі наявності) та Тарифів.

На виконання своїх зобов`язань Банк відкрив ОСОБА_1 (надалі Клієнт) поточний рахунок у Банку, встановив ліміт використання кредиту у розмірі 18 000,00 грн. що зазначено у Довідці про розмір встановленого ліміту, надав пластикову картку (платіжну картку). Платіжна картка передається Клієнту не активованою, активується банком при додаванні інформації з картки на мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації встановлюється ПІН-код.

Належними доказами виконання Банком своїх зобов`язань ознайомлення Клієнта з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, завірені належним чином документи, що підтверджували б факт отримання платіжної картки, яка була надана Банком Клієнту, завірені документи, які підтверджують факт видачі та отримання Клієнтом грошових коштів на картковий рахунок monobank/Universal Bank відповідно до умов Анкети-заявки є сама підписана Анкета-заявка. Розрахунок заборгованості, наданий Суду є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником Банку у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому вбачаються усі наявні на рахунку Клієнта кошти та фіксується їх розподіл на погашення заборгованості. У зв`язку з порушенням Умов Договору про надання банківських послуг від 09.02.2020 р. зі сторони Клієнта виникла заборгованість в розмірі 21 358,26 грн. яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), яку позивач просить суд стягнути з відповідача; просить суд стягнути з відповідача також суму сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Заочним рішенням по Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2023 р. по справі ЄУН №336/6633/23 позовні вимоги АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 21 358,26 грн. та судового збору в сумі 2684,00 грн було задоволено повністю.

16.10.2023 р. відповідач по справі ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про перегляд заочного рішення по цій справі; у заяві вказала, що жодної повістки та позову вона не отримувала, по суті заявлених задоволених вимог заперечує. Надала у якості додатку по заяви про перегляд заочного рішення контр-розрахунок сум заборгованості за кредитом (договір №б/н від 09.02.2020 р. з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.12.2023 по цивільній справі ЄУН № 336/6633/23 відповідачці було поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення по цій справі скасовано. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. Роз`яснено процесуальні права учасників справи (щодо подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, подання відзиву на позовну заяву, встановлено строки для подання позивачем відповіді на відзив, відповідачем заперечень на відзив в порядку ст. 178 ЦПК України).

Вказана ухвала отримана учасниками справи: від позивача АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» - представником адвокатом Павленко С.В., від відповідача ОСОБА_1 особисто.

В порядку реалізації наданих законом процесуальних прав відповідач ОСОБА_1 у строк для подання відзиву на позов звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із зустрічним позовом до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсності нікчемного договору про надання банківських послуг.

У судовому засіданні 06.02.2024 р. судом в порядку ч.1-2 ст. 193 прийнято зустрічний позов від відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , копію направлено відповідачу (позивачу за первісним позовом) АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».

Відповідач за зустрічним позовом скористався своїм процесуальним правом та надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, та задовольнити вимоги за первісним позовом.

У зустрічному позові позивач (відповідач за первісним позовом) ОСОБА_1 вказує, що жоден із пунктів Анкети-заявки не містить інформації про намір отримання нею саме кредитної картки (рахунку) із встановленням кредитного ліміту; Анкета-заявка вказує лише на «платіжну картку», однак такий продукт як споживчий кредит та умови користування ним у разі випуску/емісії платіжної картки кредитного характеру (мульти функціональної картки) - відсутні. Вказує, що законодавство з банківської діяльності чітко розмежовує види банківських послуг (відкриття та обслуговування рахунку, надання кредитних послуг, інші банківські послуги); їй як споживачу під час відкриття рахунку Банком не було повідомлено про змішаний характер емітованої платіжної картки (розрахунковий та кредитний характер). Законодавство, Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах (пост. Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492 до скасування постановою НБУ від 13.06.2022 № 118) вказує, що в українських банках відкриваються наступні види рахунків: поточний рахунок фізичної особи, вкладний/депозитний рахунок.

За своїм правовим режимом ці рахунки є різними, встановлення для поточного рахунку кредитного ліміту означає формування для поточного рахунку особливого правового режиму його використання, який без її волевиявлення (на надання їй кредиту у чітко обумовленому числовому значенні) вираженого у формі підписання окремого Додатку до Договору про надання банківських послуг «Monobank» є неможливим.

Вказує, що в Анкеті-заявці відсутня інформація (гіпер-посилання, вказівка на точку доступу до електронної версії у відкритому доступі) щодо Умов і правил банківських послуг, таблиці обчислення вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту; на етапі акцепту пропозиції їй не було надано повну інформацію щодо істотних умов договору, вартості обслуговування та інших важливих моментів. Їй як споживачу не було роз`яснено та нею не підписувалася інформація Банку щодо базової відсоткової ставки за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушенні термінів платежів, розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту тощо, тобто між нею (як Клієнтом) та Банком як сторонами при укладенні кредитного договору не було досягнуто усіх істотних умов договору. Цим порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо обізнаності споживача/позичальника з умовами договору.

Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта.

Норма статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) вказує, що паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон № 1734-VIII включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13 Закону).

Вказує, що у Витягу із Умов та правил обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (затв. протоколом Правління АТ «Універсал Банк» № 2 від 22.01.2020) визначено:

Розділ І, пункт 1: заборгованість - грошові зобов`язання Клієнта перед Банком за Договором; Кредит (кредитна лінія) - сума грошових коштів, наданих Банком Клієнту на термін, обумовлений в Договорі, на умовах платності і зворотності.

Згідно пункту 2.9. розд. ІІ Умов і правил: за надання банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку клієнта за Договором Банк нараховує та отримує з клієнта платежі та комісії згідно тарифів банку. Розміри відповідних процентних ставок по залишкам коштів, що обліковуються на поточному рахунку клієнта визначені у тарифах Банку.

Згідно п.2.12. розд. ІІ Умов і правил: Клієнт, уклавши Договір шляхом підписання Анкети-заяви, підтверджує, що: (а) Клієнт до укладення ним Договору був ознайомлений в електронній/письмовій формі з інформацією щодо умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту тощо, як це вимагає законодавство про споживче кредитування; умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення); наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями Клієнта; типу процентної ставки (фіксованої, змінюваної (плаваючої) тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування.

(в) Клієнт також ознайомлений, розуміє та погоджується: зі схемою кредитування та погашення кредиту, з умовами відкриття, ведення та закриття рахунку, тарифами та всіма сумами коштів які Клієнт має сплатити за Договором.

Згідно пункту 2.1. розд. ІІ Умов і правил, при цьому облік кредитних коштів, наданих Клієнту в разі встановлення банком ліміту кредитування за заявкою клієнта, здійснюється за відповідним активним поточним рахунком на підставі розпорядження Клієнта Банку.

Згідно пункту 9.2. розд. 9 (врегулювання спорів) Умов і правил (при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (MONOBANK/Universal Bank) визначено: сторони домовились, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного Договору та інших договорів між банком та клієнтом або у зв`язку з ними, у тому числі такі, що стосуються їх виконання, порушення, припинення або визнання дійсними, та усі спори стосовно визнання даного Договору та інших договорів між Банком та Клієнтом недійсними підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони яка ініціює звернення до суду): Постійно діючий третейський суд при асоціації «Дніпровський банківський союз» (адреса: 49000, м.Дніпро, пр.Д.Яворницького, 60; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею; суд загальної юрисдикції.

Згідно пункту 9.3. передбачено: термін позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку складає 30 років. Згідно пункту 10.2. розд. 10 (Заключні положення) Умов і правил передбачено: Договір укладається на 99 років та набирає чинності з моменту підписання Клієнтом Анкети-заяви. Всі зміни, доповнення та додатки до цього Договору є його невід`ємними частинами». Вказані умови Договору про надання банківських послуг (в частині відносно позичальника ОСОБА_1 ) вона вважає такими, що порушують її права як споживача фінансових послуг та є кабальними.

Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.02.2019 по справі № 666/4957/15-ц, за яким вказується про заборону банкам передбачати в договорі споживчого кредиту будь-які збори, проценти, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугами в розумінні закону; такі положення з точки зору суду є нікчемними, позивач ОСОБА_1 вважає укладений між нею та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Договір про надання банківських послуг від 09.02.2020 р. (укладений шляхом підписання Анкети-заявки до Договору) нікчемним та просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного договору.

З огляду на ці норми закону, постанову, просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного договору про надання банківських послуг (укладеного шляхом підписання Анкети-заявки до Договору про надання банківських послуг від 09.02.2020 р.), припинивши його дію з 09 лютого 2020 року.

У відзиві представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) просить суд у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача за зустрічним позовом проводити заочний розгляд справи буз участі представника АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ухвалити заочне рішення по справі.

В судове засідання, призначене судом на 26.07.2024 р. відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та її представник адвокат Баришніков А.Г. з`явилися до суду, заперечили на первісний позов, підтримавши зустрічний позов з підстав, що викладені вище.

З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню, виходячи з наведеного нижче.

Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що згідно Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг підписаної представником АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Мельник Р.Є. з одного боку та ОСОБА_1 як Клієнтом з іншого остання уклала Договір про надання банківських послуг. З Анкети-заяви вбачається, що нею вказано середній дохід: 8000,00 (вісім тисяч) гривень.

Пунктом 3 Анкети-заяви передбачено: «Підписанням цього Договору підтверджую, що я ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірник у мобільному додатку, вони мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення». Пункт 9 Анкети-заяви передбачає: «підтверджую, що ця Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку».

Здійснивши аналіз Анкети-заяви на дотримання вимог закону, Суд дійшов висновку, що на час підписання цього документу сторони не обумовили у належний спосіб (на час підписання цього договору змішаного типу) всі істотні умови цього договору зокрема, емісію (випуск) платіжної картки зі змішаним характером її використання; умови про тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, порядок її зміни, індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог надано у якості додатку до позову довідку від 01.06.2023 про розмір встановленого кредитного ліміту; до змісту цього документу Суд ставиться критично, оскільки він оприлюднений та датований набагато пізніше, ніж основний договір, до цього документу не додано скрин-фото належного та допустимого доказу узгодження розміру такого ліміту з ОСОБА_1 як споживачем (клієнтом).

Додатково до позову Банку додано фото з Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг з Клієнтом ОСОБА_1 , копію паспорту Клієнта, та Витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг (затв. додаток №95 до розпорядження №49р від 22.08.2013 р., набуває чинності з 24.01.2020), копію Статуту АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 05.11.2020 № 4-2020 (перша та остання сторінки), Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та банківської ліцензії № 92 від 10.10.2011 р. (без додатку до неї) АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», копії документів на представника адвоката Павленко С.В.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.02.2020 року, укладеного між АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 слідує, що відповідач користувалася кредитними коштами (без чітко визначеного ліміту) та частково погашала заборгованість; станом на 17 травня 2023 р. заборгованість за наданим кредитним договором становить 21 358,26 грн.

Водночас, АТ «Універсал Банк» при зверненні до Суду не надало належних та допустимих доказів видачі відповідачу банківської картки, встановлення на цій картці (рахунку з її використанням) кредитного ліміту у розмірі 18 000.00 грн.; наданий до Суду розрахунок також не містить відомостей про числове значення кредитного ліміту після видачі картки з 09.02.2020 року. Виписок з рахунку яким користувалася ОСОБА_1 завірених Банком, суду також не надано. Відтак достовірних даних про те, яким саме кредитним лімітом та з якого періоду користувалася ОСОБА_1 позивачем (Банком) Суду не надано.

Відтак, складений позивачем (Банком) розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування боргу за кредитом в розмірі 21 358,26 грн. у відповідача ОСОБА_1 ; водночас відповідачем ОСОБА_1 у якості додатку до заяви про скасування заочного рішення надано до Суду власний Розрахунок, за даними колонки 3 якого «залишок поточної заборгованості за тілом кредиту» (наростаючим підсумком) вказано (найбільше значення) «18572,29» та в окремій колонці «21 358,26» що судом приймається до уваги у контексті частини 1 ст. 82 ЦПК України.

Нормами Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затв. Постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75 (далі Положення №75) встановлено основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю, щодо змісту та форми первинних документів під час здійснення операційної діяльності в банках України.

Відповідно до пунктів 59, 61 та 62 Положення №75, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях регістри, зокрема, особові рахунки та виписки з них, які повинні містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Із змісту наведених норм вбачається, що рух операцій по особовому рахунку має підтверджуватись випискою по особовому рахунку, яка має містити визначений перелік обов`язкових реквізитів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20.

Проте такої виписки позивачем до суду першої інстанції не було надано; саме виписка є первинним документом про що вказується у Постанові Верховного Суду у справі №200/5647/18 від 16.09.2020. Відтак, окрім визнання відповідачем у розрахунку сум заборгованості (у загальному її числовому значенні 21 358,26 грн) встановлення їй Банком (позивачем) кредитного ліміту у розмірі 18000,00 грн не підтверджується жодним іншим допустимим доказом; натомість у наданому Відповідачкою ОСОБА_1 розрахунку вбачається, що взагалі за період з 27.02.2020 по 17.05.2020 рр. нею сплачено за цим картковим рахунком (в погашення заборгованості) 40 248,23 грн. Різниця між вказаною Банком заборгованістю за кредитним договором (у розмірі 21 358,26 грн.) та вказаною сумою складає 18 889,97 гривень на користь відповідача ОСОБА_1 (позивача за зустрічним позовом).

Суд зауважує, що у контексті діючого законодавства факт ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідач висловила свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку Monobank шляхом застосування електронного цифрового підпису є недостатнім. Так, згідно п. 5.2 розділу 5 Умов і правил, в рамках дистанційного обслуговування Банк надає Клієнту інформацію про банківське обслуговування, шляхом її направлення на адресу клієнта, зазначену в анкеті-заяві, або мобільний додаток клієнта.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє підтвердження (із зазначенням дати та часу одержання відповідачем ОСОБА_1 ) направлення Умов і правил, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту з Паспортом споживчого кредиту на поштову адресу клієнта ОСОБА_1 , або в електронному вигляді на її мобільний додаток, з підтвердженням їх отримання останньою як споживачем фінансових послуг.

Тому у Суду немає підстав вважати, що відповідач ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена саме із наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами, Тарифами та Паспортом споживчого кредиту. Подібні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі №6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі №194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.

Суд зауважує, що наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, тому на підставі правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, відсутність підписаного між сторонами Договору про надання банківського кредиту з додатками у письмовій формі такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Суд приходить до висновку, що наданим позивачем розрахунком заборгованості не підтверджено встановлення відповідачу кредитного ліміту 18000,00 грн. та наявності в неї заборгованості за користування саме таким розміром кредитних коштів. Водночас вказівка ОСОБА_1 у контр-розрахунку на сплачені нею суми за картковим рахунком у загальному розмірі 40 248,23 грн. за період з 27.02.2020 по 17.05.2020 рр. та вказівка на загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (21 358,26 грн) надає Суду підстави згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України прийняти до уваги ці обставини та факти під час вирішення спору.

Спірні відносини між сторонами виникли в період дії норм Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 р. № 1734-VIII (в редакції Закону від 19.01.2020 р.), за нормами ст.8 та ст. 9 якого передбачено вимоги щодо реальної процентної ставки та інформації, яка має бути надана споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Так, згідно частин 2-3 ст. 9 Закону № 1734-VIII, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Згідно частини 6 ст.9 Закону № 1734-VIII, споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно частин 9-10 ст. 9 цього Закону, на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Здійснюючи правову оцінку виконання цих вимог закону Банком Суд зауважує, що у спірних правовідносинах останнім не надано Суду належних та допустимих доказів виконання цих вимог закону відносно Клієнта ОСОБА_1 , що Судом трактується на користь споживача.

Так, згідно Анкети-заяви розмір середнього доходу Клієнта ОСОБА_1 вказаний «8000,00» що у контексті розміру встановленого в односторонньому порядку Банком кредитного ліміту за Договором у розмірі «18000.00» є таким що вказує не явно необґрунтований розмір кредиту та не адаптованість Договору до потреб фінансового стану ОСОБА_1 як клієнта.

Згідно частини 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 ст. 1054 ЦК України). Суд наголошує, що жодних винятків з цих положень в існуючому правовому регулювання законодавцем не встановлено.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 23 травня 2022 р. у справі № 393/126/20 викладено правову позицію: «договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)».

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.02.2020, укладеного між «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (додаток до позовної заяви позивача (Банку) вбачається: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 21 358,26; загальний залишок заборгованості за відсотками 0,00; - заборгованість за пенею 0,00; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0,00. Разом: 21358,26 грн., розрахунок підписаний представником Позивача ОСОБА_2 .

У додатку до позовної заяви міститься Довідка про розмір встановленого кредитного ліміту від 01.06.2023 р. по поточному рахунку № НОМЕР_2 у розмірі 18000,00 грн., підписана представником Позивача ОСОБА_2 . Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не є працівником АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» він не може видавати довідки такого змісту щодо правовідносин (з встановлення Клієнту кредитного ліміту за кредитним договором).

Надаючи оцінку цим доказам в їх сукупності у системному зв`язку з викладеними вище положеннями норм закону та вимогами законодавства про захист прав споживачів, Суд робить висновок про явну не співмірність розміру встановленого кредитного ліміту (18000,00 грн), без допустимих даних про користування саме таким розміром кредитного ліміту ОСОБА_1 з часу укладення Договору про надання банківських послуг (09.02.2020р.) із загальним розміром заборгованості (за тілом кредиту, 21358,26 грн) яку просить позивач стягнути з відповідача (споживача) ОСОБА_1 .

У цьому контексті Суд наголошує на наступних вимогах закону та правових висновках Верховного Суду: у рішенні від 11.07.2013 по справі № 7-рп/2013 Конституційний Суд вказав, що споживач, зокрема в кредитних правовідносинах, перебуває у вразливому становищі відносно кредитодавця.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII ( в ред. 19.01.2020 р. на час дії спірних правовідносин) держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом частини 3 ст. 5 цього Закону захист прав споживачів здійснюють (зокрема) суди.

Згідно частин 5-8 ст.18 Закону № 1023-XII законодавцем передбачено ряд інструментів захисту прав споживача: у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

За ч.1-2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, і також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. За ч.1-3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нормою ст. 228 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. За ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". За ст.18 цього Закону (Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є зокрема, умови договору про: 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно ч.4-7 ст. 18 Закону № 1023-XII перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Згідно абз.1 частини 1, ч.2 ст.13 Закону України «Про споживчий кредит» примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У разі якщо зазначені у частині першій цієї статті договори укладаються щодо фінансових послуг, такі договори укладаються відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про фінансові послуги та фінансові компанії".

Згідно частин 2-3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 9) порядок розірвання договору. У разі ненадання такої інформації суб`єкт господарювання несе відповідальність згідно із статтями 15 і 23 цього Закону. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку.

Здіснивший аналіз наданого представником позивача (адвокат Павленко С.В.) розрахунку Суд акцентує увагу на наступних його положеннях: колонка 3 «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» починається з 27.03.2020 р. із цифрового значення 152,47 грн. Суд керуючись ч.8 ст. 18 Закону № 1023-XII трактує це положення на користь ОСОБА_1 як споживача, та вважає, що розмір наданого для неї як Позичальника кредитного ліміту станом на 27 березня 2020 р. був саме 152,47 грн. та ніяк не міг бути 18 000,00 грн. як на це вказує представник позивача у Довідці від 01.06.2023 року. Жодних даних про те, що Позичальнику ОСОБА_1 Банком станом на 27 березня 2020 року було встановлено інший ліміт, позивачем Суду не надано.

Колонка 5 розрахунку «залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» за період з 27 березня 2020 по 01 липня 20222 р. містить числові значення «0,00»; після 01.07.2022 має числові значення: 01.07.2022 720,96; 01.08.2022 1453,67; 01.09.2022 2208,79; 01.10.2022 2987,77; 01.11.2022 3791,36; 11.11.2022 21358,26; 17.05.2023 - 21358,26.

Колонка 9 розрахунку «нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості» містить числові значення за період з 27.03.2020 по 31.08.2020 0,00; 31.08.2020 151,66; з 01.09.2020 по 30.09.2020 0,00; 30.09.2020 191,67; з 01.10.2020 по 31.12.2020 0,00; 31.12.2020 - 236,63; з 01.01.2021 по 31.01.2021 0,00; 31.01.2021 409,71; з 01.02.2021 по 31.07.2021 0,00; 31.07.2021 585,59; з 01.08.2021 по 31.08.2021 578,87; з 01.09.2021 по 17.05.2023 0,00.

Оскільки найбільше числове значення за період з 27.03.2020 по 17.05.2023рр (наростаючим значенням) по вказаній колонці становить «578,87» як нараховані відсотки на залишок поточної заборгованості, та у кінці розрахунку представника позивача по цій колонці числове значення «0,00» що за ч.8 ст. 18 Закону № 1023-XII суд трактує на користь ОСОБА_1 як споживача.

Колонка 10 розрахунку «сплачено відсотків» за період з 27.03.2020 по 31.08.2020 містить значення «0,00»; 01.09.2020 151,66; з 02.09.2020 по 30.09.2020 «0,00»; 01.10.2020 191,67; з 02.10.2020 по 31.10.2020 «0,00»; 01.11.2020 212,32; з 08.11.2020 по 27.11.2020 «0,00»; 01.12.2020 210,44; з 18.12.2020 по 31.12.2020 0,00; 01.01.2021 236,63; з 02.01.2021 по 31.01.2021 0,00; 01.02.2021 - 409,71; з 21.02.2021 по 28.02.2021 0,00; 01.03.2021 522,17; з 02.03.2021 по 28.03.2021 0,00; 01.04.2021 581,73; з 02.04.2021 по 28.04.2021 0,00; 01.05.2021 562,99; з 02.05.2021 по 30.05.2021 0,00; 01.06.2021 578,39; з 02.06.2021 по 29.06.2021 0,00; 01.07.2021 561,76; з 02.07.2021 по 31.07.2021 0,00; 01.08.2021 585,59; з 02.08.2021 по 31.08.2021 0,00; 01.09.2021 578,87; з 02.09.2021 по 29.09.2021 0,00; 01.10.2021 559,62; з 02.10.2021 по 25.10.2021 0,00; 01.11.2021 572,37; з 02.11.2021 по 30.11.2021 0,00; 01.12.2021 550,35; 01.12.2022 585,90; 01.02.2022 579,00; з 02.02.2022 по 28.02.2022 0,00; 01.03.2022 489,08; 01.04.2022 543,43; 01.05.2022 279,90; 01.06.2022 293,88; 01.07.2022 560,10; 01.08.2022 596,44; 01.09.2022 615,40; 01.10.2022 614,40; 01.11.2022 654,10 (наростаючим значенням) по вказаній колонці становить «654,10» як сплачені відсотки на залишок поточної заборгованості, та у кінці розрахунку представника позивача по цій колонці числове значення «0,00» що за ч.8 ст. 18 Закону № 1023-XII суд трактує на користь ОСОБА_1 як споживача.

Колонка 11 розрахунку «сума пені» за період з 27.03.2020 по 17.06.2023 має числові значення «0.00» що за ч.8 ст. 18 Закону № 1023-XII суд трактує на користь ОСОБА_1 як споживача. Колонка 12 розрахунку «сума пені (накопичувальним підсумком)» за період з 27.03.2020 по 17.06.2023 має числові значення «0.00» що за ч.8 ст. 18 Закону № 1023-XII суд трактує на користь ОСОБА_1 як споживача. Колонка 13 розрахунку «відсотки за порушення грошового зобов`язання» (накопичувальним підсумком)» за період з 27.03.2020 по 17.06.2023 має числові значення «0.00» що за ч.8 ст. 18 Закону № 1023-XII суд трактує на користь ОСОБА_1 як споживача.

Відомості з колонки 14 «сума погашення за наданим кредитом» за період з 27.03.2020 по 17.06.2023 має числові значення (наростаючим підсумком): 27.02.2020 - 850,00; 10.04.2020 2930,00; 12.04.2020 50,00; 14.04.2020 580,00; 24.04.2020 200,00; 08.05.2020 1100,00; 09.05.2020 1300,00; 23.05.2020 1100,00; 05.06.2020 1500.00; 12.06.2020 280,00; 19.06.2020 1500,00; 23.06.2020 150,00; 03.07.2020 1040,00; 04.07.2020 1300,00; 10.07.2020 1050,00; 31.07.2020 2100,00; 06.08.2020 400,00; 15.08.2020 1000,00; 28.08.2020 600,00; 06.09.2020 60,00; 15.09.2020 300,00; 20.09.2020 270,00; 21.09.2020 - 30,67; 24.09.2020 80,58; 26.09.2020 1200,00; 01.10.2020 100,00; 07.10.2020 50,00; 09.10.2020 600,00; 10.10.2020 250,00; 11.10.2020 150,00; 18.10.2020 100,00; 23.10.2020 1800,00; 06.11.2020 1000,00; 10.11.2020 350.00; 15.11.2020 100,00; 16.11.2020 145,00; 18.11.2020 40,00; 20.11.2020 400,00; 25.11.2020 40,00; 18.12.2020 700,00; 21.12.2020 200,00; 22.12.2020 - 57,00; 15.01.2021 500,00; 21.02.2021 30,00; 28.02.2021 700,00; 26.03.2021 1264,00; 23.04.2021 800,00; 21.05.2021 800,00; 20.06.2021 400,00; 24.06.2021 400,00; 31.07.2021 753,00; 27.08.2021 320,00; 30.08.2021 400,00; 06.09.2021 200,00; 27.09.2021 250,00; 29.09.2021 300,00; 08.10.2021 720,00; 15.10.2021 250,00; 01.11.2021 650,00; 02.11.2021 1500,00; 15.01.2022 1500,00; 19.01.2022 - 500,00; 12.02.2022 1000,00; (наростаючим значенням) по вказаній колонці становить 40290,25 грн. як сума погашення за наданим кредитом, що в цілому (на 42,02 грн більше) відповідає числовим значенням Розрахунку відповідача ОСОБА_1 щодо сум заборгованості за кредитом (договір №б/н від 09.02.2020 з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК») та в силу дії норми частини 8 ст. 18 Закону № 1023-XII суд трактує на користь ОСОБА_1 як споживача.

Згідно частини 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1,4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Суд зауважує, що введення суду в оману щодо фактичних обставин є недопустимим та порушує принцип цивільного судочинства (п.11) частини 3 ст. 2 ЦПК України, ч.1 ст. 68 Конституції України).

Отже, Банк не надав Суду належних та допустимих доказів виконання ним вказаних вище вимог закону, що Суд трактує на користь споживача (відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ).

Застосовуючи закон в частині застосування наслідків недійсного правочину Суд виходить з такого. Велика Палата Верховного Суду постанові у справі № 904/5726/19 неодноразово зазначала про те, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що саме суд відповідальний за юридичну кваліфікацію обставин справи (CASE OF GARIB v. THE NETHERLANDS) та не пов`язаний правовими аргументами заявників (CASE OF RADOMILJA AND OTHERS v. CROATIA; CASE OF MOLLA SALI v. GREECE).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова ВП ВС від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 пров № 12-161гс19).

Отже, самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, суд може визначити той спосіб захисту та відновлення порушеного права позивача ( ОСОБА_1 ) який буде законним та найбільш ефективним враховуючи обставини справи.

Велика Палата при розгляді окремих справ робить висновок, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог (постанови від 04.12.2019 р. у справі № 917/1739/17 та від 25.06.2019 р. у справі № 924/1473/15).

При вирішенні спору між учасниками справи щодо нікчемності правочину (Договору про надання банківських послуг від 09.02.2020р., оформленого за Анкетою-заявою) укладеного між учасниками спору, Суд виходить з наступного.

Згідно правового висновку, сформованого Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 03.10.2018 р. у справі № 369/2770/16-ц, від 07.11.2018р. у справі № 357/3394/16-ц, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У постанові Великої Палати ВС від 04.06.2019 р. по справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформовано наступні правові висновки: Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними, і водночас такі правочини можуть бути визнані недійсними (пункт 50). Відповідно до частини другої статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (п.54). Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (п.55). У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами (п. 56).

Велика Палата ВС у постанові від 04.06.2019 р. по справі №916/3156/17 вказує: за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (пункти 94-95).

Перевіривши доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 щодо нікчемності спірного правочину (Договору про надання банківських послуг, укладеного шляхом підписання Анкети-заявки до Договору про надання банківських послуг від 09.02.2020 р.), системному зв`язку з викладеними вище нормами матеріального права, приписів частини 2 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України Суд приходить висновку, що цей правочин є нікчемним та до нього застосовуються наслідки його недійсності, що зумовлює у свою чергу проведення Судом відповідних дій спрямованих на відновлення порушеного права споживача фінансових послуг ОСОБА_1 .

Положення оспорюваного Договору про надання банківських послуг, укладеного шляхом підписання Анкети-заявки від 09.02.2020 р. щодо: порушення порядку ознайомлення споживача ОСОБА_1 з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, без отримання їх примірника споживачем (у формі підписаного Банком пакету документів/у формі надсилання пакету електронних документів на електронну пошту споживача); положенням щодо встановлення кредитного ліміту на суму 18000,00 грн., яка не вказана у Додатку до Договору та явно не адаптована до фінансового стану позичальника (з її офіційним доходом 8000,00 грн./місяць), ненаданням їй як споживачу договору/додатку до договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді; ненадання споживачу інформації щодо істотних характеристик кредитних послуг (умов та форм кредитування, відмінностей між ними, схем кредитування та погашення кредиту з їх перевагами та недоліками; порядком забезпечення кредиту; тарифами та всіма сумами коштів які Клієнт має сплатити за Договором; терміном позовної давності щодо вимог Банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку (30 років), строком дії Договору про надання банківських послуг (99 років з моменту підписання Клієнтом Анкети-заяви); відсутності діючого гіпер-посилання (QR-коду) для отримання Клієнтом повної інформації щодо умов і правил банківських послуг, таблиці обчислення вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту; не роз`яснення Клієнту інформації Банку щодо базової відсоткової ставки за користування кредитом, розміру щомісячних платежів, строку їх внесення, порядку нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та розмір штрафів при порушенні термінів платежів, розміру процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, є нікчемними, оскільки ці мови є такими, що порушують встановлені законом вимоги - ст. 5, 11, 15, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 9,13 Закону України «Про споживче кредитування», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затв. Постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року №75.

Положення вказаних норм законодавства та нормативно-правових актів були чинними на момент укладення спірного Договору про надання банківських послуг, укладеного шляхом підписання Анкети-заявки від 09.02.2020 р., а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих умов та платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, що має наслідком нікчемність такого правочину, з часу його укладення.

Отже, аналізований у справі Договір про надання банківських послуг (шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 09.02.2020 року в сукупності з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, які стосуються прав та законних інтересів ОСОБА_1 як споживача) укладений між Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) є в цілому нікчемним з дати його укладення ІНФОРМАЦІЯ_1 . З точки зору права він розглядається як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону.

Суд наголошує, що у контексті приписів ч.2 ст. 215, ч.1 ст.216 ЦК України такий правочин є нікчемним та до нього застосовуватися наслідки його недійсності, що зумовлює проведення відповідних дій, спрямованих на відновлення порушеного права. При цьому Суд також зобов`язаний за власною ініціативою застосувати наслідки недійсності нікчемного договору, що врегульовано ч.5 ст.216 ЦК України (подібні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.03.2018 року, справа № 616/137/16-ц).

Так, ЄСПЛ зазначив, що відсутність чітких підстав для зміни судом правової кваліфікації позову та зроблений внаслідок цього висновок не на користь заявника без надання йому можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації суперечить вимогам Конвенції з прав людини та основоположних свобод стосовно справедливості цивільного провадження і принципу змагальності судового процесу, що є порушенням статті 6 (GUSEV v. UKRAINE).

У пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції».

Згідно вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилами ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 12, 23, 76,81, 258, 263 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» () до ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 21358,26 грн. відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (, юридична адреса: 04114. м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19) про захист прав споживача, застосування наслідків нікчемності договору про надання банківських послуг задовольнити повністю.

Застосувати наслідки нікчемності Договору про надання банківських послуг укладеного 09.02.2020 р. (шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг) між Акціонерним товариством «УНІВЕРСАЛ БАНК» та ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), стягнувши з Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (, юридична адреса: 04114. м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19) на користь ОСОБА_1 суму надмірно сплачених нею за цим договором коштів у розмірі 18 931,99 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (, юридична адреса: 04114. м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) на користь Держави Україна судовий збір у розмірі 1211,20грн.

Реквізити сторін :

- Позивач: Акціонерне товариство «УНІВЕРСАЛ БАНК» (, юридична адреса: 04114. м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19),

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького Апеляційного суду. Апеляційна скаргана рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо всудовому засіданнібуло оголошено лише вступнута резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішенн япитання) без повідомлення(виклику)учасників справи,зазначений строкобчислюється здня складенняповного судовогорішення.Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: П.В. Зарютін