Справа № 2/593/223/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2024 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

6 травня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 105.31грн..

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідно до електронного договору № 5581035 про надання споживчого кредиту, укладеного 22 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Авентус Україна» відповідачка отримала кредит в розмірі 8 950 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом. У зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань утворилася заборгованість, яку ТзОВ «Авентус Україна» за договором факторингу № 19.06/23-Ф від 19.06.2023 року відступило ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна», а так як відповідачка ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконувала, тому позивач, як правонаступник прав та обов`язків кредитора, змушений звернутися до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідачки борг по договору кредиту, що становить 45 105.31грн., витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору та 10 000 гривень - витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 5 червня 2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження із викликом сторін та вказаною ухвалою відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала суду письмову заяву, у якій просила справу розглядати у її відсутності, заявлені вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, однак при постановленні рішення просила суд врахувати її важке матеріальне становище, що в неї є на утриманні двоє неповнолітніх дітей та батьки, які хворіють та у зв`язку із своїм незадовільним станом здоров`я потребують значних матеріальних витрат та того факту, що вона у зв`язку із незадовільним станом здоров`я батьків здійснила позику кредитних коштів на суму 8 950грн., а тому із врахуванням вищевказаного просила зменшити заявлену позивачем суму витрат на правничу допомогу з 10000грн. до 2 000грн.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги подані стороною позивача письмові докази та письмову заяву сторони відповідача про визнання позову, прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених ТзОВ Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» позовних вимог, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 22 лютого 2022 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 5581035 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 8 950 гривень строком на 360 днів, із зазначенням терміну повернення до 17 лютого 2023 року.

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 19-ОД від 5 січня 2022 року та розміщених на сайті https ://creditplus.ua/ru/documents.

Підписавши договір про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Також судом встановлено, що кредитор ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за Кредитним договором виконав та надав відповідачці ОСОБА_1 кредит в сумі 8950 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про перерахування коштів.

Відповідачка свої зобов`язання щодо оплати тіла кредиту та відсотків по ньому не виконала, лише 24 березня 2022 року здійснила оплату процентів по кредиту, оплативши 374грн.02коп., однак інших проплат за Кредитним договором не здійснювала.

Судом також встановлено, що відповідно пп. 3 п. 5.1. Кредитного договору ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача.

Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 19 червня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК« ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 19.06/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

Вищевказані факти підтверджуються оглянутими у судовому засіданні: договором факторингу № 19.06/23-Ф, Витягом з реєстру боржників та письмовим повідомленням про відступлення прав вимоги, яке надсилалося відповідачці.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст.1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст.1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

А так як на день укладення Договору факторингу заборгованість відповідачки по вказаному кредитному договору складала: 8 950 грн. - тіло кредиту та 36 155,31 грн. - нараховані проценти, а всього - 45 105.31 грн., тому відповідно до укладеного Договору факторингу № 19.06/23-Ф до нового кредитора, яким являється ТОВ «ФК» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором, а саме - борг у розмірі 45 105.31 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані представником позивача докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, у добровільному порядку у термін, зазначений у договорі, не погасила заборгованості, та подавши суду письмову заяву, визнала позов і не заперечувала проти його задоволення, а тому суд, враховуючи зазначене, на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України дійшов висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача, як правонаступника ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ», необхідно стягнути заборгованість за договором кредиту від 22 лютого 2022 року, яка становить 45 105грн. 31коп., з яких: 8 950 грн.- тіло кредиту та 36 155грн.31 коп. нарахованих відсотків.

Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідачки судових витрат та витрат на правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 7 липня 2022 року, укладений із адвокатом Крюковою М.В. та Звіт про надання правової допомоги від 19 квітня 2024 року.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним подане стороною позивача клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених ним по вказаній справі у розмірі 10 000 гривень, задоволити частково, виходячи із наступного.

На думку суду заявлений розмір витрат сторони позивача є не співмірним із складністю справи та виконаній адвокатом роботи (наданим послугам), тому вказані вимоги слід задоволити лише частково.

У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 19.02.2020р. в справі №755/9215/15-ц.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

За даною категорією справ, з урахуванням її складності, сукупних затрат на складання процесуальних документів та супроводження справи в суді (справа не підпадає під визначення складної неординарної справи, яка потребує самостійного, з боку адвоката, напрацювання відповідних примірників документів тощо).

А так як суд вважає, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, а необхідні процесуальні документи є шаблонними та захисник не брав безпосередньої участі у судовому засіданні по розгляду вказаної справи, та з врахуванням важкого матеріального становища відповідачки, а крім цього суд враховує ціну позову, що остання для лікування батьків уклала кредитний договір згідно якого отримала лише 8 950грн., що життєві обставини у відповідачки не покращилися та її батьки продовжують лікування, яке потребує значних матеріальних затрат, що відповідачка має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, а тому враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним зменшити відшкодування витрат на правову допомогу, що їх потрібно стягнути з відповідачки з 10 000грн. до 3 000 грн. і саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Вирішуючи питання судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 гривні, що підтверджується долученою до справи /а.с. 196/ платіжкою № 4462 від 18 квітня 2024року, та до початку розгляду справи по суті відповідачка визнала позов про що вказала у поданій нею письмовій заяві, тому відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України " Про судовий збір" позивачу слід повернути п`ятдесят відсотків сплаченого ним судового збору, що в грошовому виразі становить 1211 грн. 20коп..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 89, ч.4 ст.206, 263-265, 279, 280, 289ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 629, 1048-1050, 1054ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»:

-45 105 (сорок п`ять тисяч сто п`ять) гривень 31 копійку - заборгованість по договору кредиту;

-1 211 (одну тисячу двісті одинадцять ) гривень 20 копійок - витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору

-3 000 (три тисячі) гривень - витрат, понесених позивачем за надання професійної правничої допомоги.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області повернути із спеціального фонду Державного бюджету України позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» п`ятдесят відсотків сплаченого ним судового збору, що в грошовому виразі становить 1 211 (одну тисячу двісті одинадцять ) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення терміну на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», місце знаходження: 03150, м.Київ, вул.Загородня, 15, офіс 118/2, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.