Провадження № 2/750/102/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді секретар Супруна О.П., Прохоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 750/12969/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

01.09.2023 ОСОБА_1 через адвоката Замуру Л.П. звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до відповідача, уточнивши який 16.05.2024, просить стягнути з ОСОБА_2 кошти за борговими розписками у загальній сумі 305 787,50 доларів США, а саме:

- основну суму боргу у розмірі 10 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 26.01.2022 по 01.05.2024 у розмірі 2 712,32 доларів США, 20% пені за кожний тиждень прострочення виплати у розмірі 236 000,00 доларів США (за борговою розпискою від 25.01.2021);

- основну суму боргу у розмірі 15 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 26.01.2022 по 01.05.2024 у розмірі 4 068,49 доларів США, 3% комісії за недотримання умов договору у розмірі 1 017,12 доларів США (за борговою розпискою від 17.02.2021);

- основну суму боргу у розмірі 24 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 31.01.2022 по 01.05.2024 у розмірі 6 509,58 доларів США, 1% пені за кожний місяць прострочення виплати у розмірі 6 480,00 доларів США (за борговою розпискою від 03.08.2021).

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем були укладені договори позики, що підтверджується розписками про отримання коштів від 25.01.2021, 17.02.2021 та 31.01.2022, у яких відповідач зобов`язався повернути кошти не пізніше 25.01.2022 та 31.05.2022 відповідно. У добровільному порядку відповідач кошти не повернув, що стало причиною звернення до суду з даним позовом.

У цей же день автоматизованою системою документообігу суду дану справу було розподілено для розгляду судді Карапуті Л.В.

Ухвалою судді Карапути Л.В. від 06.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 10.10.2023.

10.10.2023 підготовче засідання відкладено на 22.11.2023 у зв`язку з клопотанням представника відповідача.

22.11.2023 підготовче засідання відкладено на 29.11.2023 у зв`язку з клопотанням представника відповідача.

29.11.2023 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 18.12.2023 для зобов`язання відповідача з`явитися у судове засідання.

18.12.2023 підготовче засідання відкладено на 18.01.2024 у зв`язку з клопотанням представника відповідача.

18.01.2024 представником відповідача адвокатом Серкіним К.Ю. через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву разом із заявою про поновлення пропущеного строку на його подання; у відзиві позов не визнає у повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні.

Ухвалою суду від 18.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.02.2024.

20.02.2024 у судовому засіданні оголошено перерву до 26.03.2024 у зв`язку із закінченням процесуального часу.

26.03.2024 суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 № 887/0/15-24.

На підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2024 дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П.

Ухвалою судді Супруна О.П. від 29.03.2024 прийнято до провадження вищевказану справу; призначено підготовче засідання на 15.04.2024.

15.04.2024 підготовче засідання відкладено на 16.05.2024 у зв`язку з неявкою сторін.

16.05.2024 представниця позивача адвокат Замура Л.П. через канцелярію суду подала заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.05.2024 прийнято заяву про збільшення позовних вимог від 16.05.2024, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08.07.2024.

08.07.2024 розгляд справи відкладено на 26.07.2024 у зв`язку з неявкою відповідача.

26.07.2024 розгляд справи відкладено на 02.08.2024 за клопотанням представниці позивача.

У судове засідання 02.08.2024 учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені; представниця позивача подала письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала; позивач, відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.01.2021 ОСОБА_2 одержав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США для поповнення обігових коштів, під відсоткову ставку 12% річних, про що було складено розписку (а.с. 18, 57).

Як убачається зі змісту розписки, відповідач зобов`язався повернути отримані кошти в повному обсязі своєчасно до 25.01.2022, а у разі недотримання цього зобов`язавсь виплатити пеню в розмірі 20% від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати.

17.02.2021 ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 кошти в розмірі

15 000,00 доларів США для відкриття торгового приміщення з торгівлі квітами в

м. Одеса, під відсоткову ставку 12% річних, виплату яких здійснюватиме щоквартально до 25-го числа кожного кварталу рівними частинами, про що було складено розписку (а.с. 19-21, 58-60).

Як убачається зі змісту розписки, відповідач зобов`язався повернути отримані кошти до 25.01.2022; у зв`язку з тим, що сума коштів велика, то в якості забезпечення повернення позики за цією розпискою залишає автомобіль марки «Volkswagen Passat» (vin НОМЕР_1 ), державний номер НОМЕР_2 , котрий належить його сім`ї та буде переданий у власність позикодавцю у випадку затримки платежу більш ніж на 21 день з моменту планового внесення платежу, а також, буде встановлена додаткова комісія за недотримання умов договору в розмірі 3% річних.

03.08.2021 ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 кошти в розмірі

24 000,00 доларів США для купівлі транспортного засобу, який зобов`язався зареєструвати на позикодавця, під відсоткову ставку 12% річних, про що було складено розписку (а.с. 22, 61).

Як убачається зі змісту розписки, відповідач зобов`язався повернути отримані кошти до 31.01.2022, а у разі недотримання цього договору зобов`язавсь сплатити пеню в розмірі 1% від запозиченої суми за кожен місяць прострочення зобов`язання.

Відповідач у встановлений строк кошти за борговими розписками не повернув, автомобіль марки «Volkswagen Passat» у власність позикодавцю не передав, у зв`язку з чим представницею позивача адвокатом Замурою Л.П. на адресу відповідача направлені претензії на повернення заборгованості по розпискам від 25.01.2021, 17.02.2021 та 03.08.2021 (а.с. 23-24. 25-26. 27-28, 29).

Дані претензії проігноровані ОСОБА_2 , хоча отримані членом його сім`ї 04.04.2023, про що свідчить трекінг відправлення з АТ «Укрпошта» (а.с. 30).

Згідно із розрахунку, наданого представницею позивача, станом на 01.05.2024 заборгованість відповідача перед позивачем за вищевказаними борговими розписками становить 305 787,50 доларів США, а саме:

- основна сума боргу у розмірі 10 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 26.01.2022 по 01.05.2024 (825 днів) у розмірі 2 712,32 доларів США, 20% пені за кожний тиждень прострочення виплати (118 тижнів) у розмірі

236 000,00 доларів США (за борговою розпискою від 25.01.2021);

- основна сума боргу у розмірі 15 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 26.01.2022 по 01.05.2024 (825 днів) у розмірі 4 068,49 доларів США, 3% комісії за недотримання умов договору за період з 26.01.2022 по 01.05.2024 (825 днів) у розмірі 1 017,12 доларів США (за борговою розпискою від 17.02.2021);

- основна сума боргу у розмірі 24 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 31.01.2022 по 01.05.2024 (825 днів) у розмірі 6 509,58 доларів США, 1% пені за кожний місяць прострочення виплати (27 місяців) у розмірі 6 480,00 доларів США (за борговою розпискою від 03.08.2021).

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, так і дати її отримання.

Оригінали боргових розписок, додані позивачем до матеріалів справи, свідчать про те, що боргові зобов`язання відповідача перед позивачем не виконані і позики не повернуті.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02.09.2020 по справі № 569/24347/18, від 26.09.2018 по справі № 483/1953/16-ц, від 31.10.2018 по справі № 707/2606/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем та його представником у ході судового розгляду не надано доказів, які б свідчили про виконання ним вимог договору та закону щодо повернення коштів у добровільному порядку.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Подібних правових висновків Велика Палати Верховного Суду дійшла у постановах від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц, від 12.12.2018 у справі

№ 757/6367/13-ц.

Правильність наданого стороною позивача розрахунок перевірено судом та встановлено, що станом на 01.05.2024 заборгованість відповідача перед позивачем за вищевказаними борговими розписками:

- основна сума боргу у розмірі 10 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 26.01.2022 по 01.05.2024 (827 днів) у розмірі 2 718,90 доларів США, 20% пені за кожний тиждень прострочення виплати (118 тижнів) у розмірі

236 000,00 доларів США (за борговою розпискою від 25.01.2021);

- основна сума боргу у розмірі 15 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 26.01.2022 по 01.05.2024 (827 днів) у розмірі

4 078,36 доларів США, 3% комісії за недотримання умов договору за період з 26.01.2022 по 01.05.2024 (827 днів) у розмірі 1 019,59 доларів США (за борговою розпискою від 17.02.2021);

- основна сума боргу у розмірі 24 000,00 доларів США, 12% річних за користування коштами за період з 31.01.2022 по 01.05.2024 (822 дні) у розмірі 6 485,92 доларів США, 1% пені за кожний місяць прострочення виплати (27 місяців) у розмірі 6 480,00 доларів США (за борговою розпискою від 03.08.2021).

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Надаючи оцінку розміру розрахованої позивачем пені за борговою розпискою від 25.01.2021 у сумі 236 000,00 доларів США, суд робить висновок про те, що розмір пені значно перевищує розмір основної суми боргу за договором позики (10 000,00 доларів США), а тому підлягає зменшенню до суми заборгованості у 10 000,00 доларів США.

Ураховуючи вищевикладене та диспозитивність цивільного процесу, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення коштів за борговими розписками від 25.01.2021, 17.02.2021, 03.08.2021 підлягають частковому задоволенню у визначеному ним розмірі (за виключенням розміру пені та розміру процентів за борговою розпискою від 03.08.2021) 79 763,85 доларів США.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважала за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. У пунктах 44, 47 додаткової постанови зроблено висновок, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19).

Правничу допомогу позивачеві надавала адвокат Замура Л.П. на підставі договору № 177 про надання правової допомоги від 14.02.2023 (а.с. 16).

Згідно платіжних інструкцій від 22.02.2023, 17.04.2023, 27.04.2023, 21.05.2023, 26.06.2023, 20.07.2023, 23.08.2023, 18.09.2023, 02.11.2023, 26.02.2024 ОСОБА_1 сплатив адвокату 41 250,00 грн за правничу допомогу.

Визначені позивачем та адвокатом Замурою Л.П. в акті-розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 26.07.2024 витрати на представлення інтересів в суді першої інстанції та участь у кожному судовому засіданні у розмірі 24 000,00 грн компенсації за рахунок відповідача не підлягають у зв`язку з тим, що представниця позивача участі у судових засіданнях не приймала.

Таким чином, із урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, вони підлягають зменшенню до 15 000,00 грн, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог (26%).

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговими розписками задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за борговою розпискою від 25.01.2021 у сумі 22 712,32 доларів США (двадцять дві тисячі сімсот дванадцять доларів США 32 центи).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за борговою розпискою від 17.02.2021 у сумі 20 085,61 доларів США (двадцять тисяч вісімдесят п`ять доларів США 61 цент).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за борговою розпискою від 03.08.2021 у сумі 36 965,92 доларів США (тридцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять доларів США 92 центи).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000 грн 00 коп. (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 489,20 грн (три тисячі чотириста вісімдесят дев`ять гривень 20 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя