Справа № 939/134/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2024 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Міланіч А.М., розглянувши в порядку прощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 26 січня 2019 року за договором позики передав позичальнику ОСОБА_2 у власність 30000,00 грн. про що позичальником була написана розписка від 26 січня 2019 року. Відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов`язався повернути позичені кошти до 01 січня 2020 року, проте до теперішнього часу гроші не повернув, взяті на себе зобов`язання не виконав. Тому, оскільки відповідач позичені кошти в добровільному порядку не повертає, просив стягнути з нього борг за договором позики від 26 січня 2019 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 45780,78 грн., 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 3617,21 грн., пеню за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 34083,75 грн. та понесені судові витрати.

30 січня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання; відповідач відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 26 січня 2019 року відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000,00 гривень та зобов`язався повернути їх до 01 січня 2020 року, що підтверджується копією розписки від 26 січня 2019 року (а.с.13).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладене, оскільки договір відповідачем не виконаний, кошти не повернуті, то суд, частково задовольняючи позов, вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за розпискою в сумі 30000,00 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.

17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 р. №2120-ІХ, яким були внесені зміни до Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», а Національним банком України прийнято «Правила роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, затверджені постановою правління НБУ від 25.03.2022 №23 «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп».

Зокрема, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Оскільки відповідно до розписки відповідач був зобов`язаний повернути позику до 01 січня 2020 року, то зобов`язання щодо повернення боргу були ним порушені, починаючи з 02 січня 2020 року.

Таким чином, з урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування інфляційних втрат за період з 2 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року 5664,42 грн. (30000 грн. х 1,18881409) та три проценти річних за той же період в сумі 1930,69 грн. (3% від 30000 грн. : 365 дн. х 784 дн.).

Зважаючи на викладене, в іншій частині даних вимог необхідно відмовити.

Також не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 34083,75 грн., оскільки укладеним між сторонами договором сплата пені за невиконання зобов`язання не передбачена.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позов задоволено частково, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 545,45 грн., виходячи з розрахунку: 37595,11 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 1211,20 грн. (сума сплаченого судового збору) / 83481,74 грн. (розмір заявлених позовних вимог), та на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 2702,04 грн. ( 37595,11 грн. х 6000 грн. / 83481,74 грн.).

Керуючись ст. 526, 527, 530, 533, 625,1046,1049 ЦК України ст.10-13, 141,259, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок, інфляційні втрати в розмірі 5664 (п`ять тисяч шістсот шістдесят чотири) гривні 42 копійки, 3% річних у розмірі 1930 (одна тисяча дев`ятсот тридцять) гривень 69 копійок.

В іншій частині в позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат по сплаті судового збору 545 (п`ятсот сорок п`ять) гривень 45 копійок та на відшкодування витрат на правничу допомогу 2702 (дві тисячі сімсот дві) гривні 04 копійки.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 16 серпня 2024 року.

Головуюча-суддяА.Міланіч