Провадження № 2-з/686/162/24
УХВАЛА

26 липня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Дем`янова Ю.М.,

при секретарі Ткаченко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницький заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом встановлення обмеження права виїзду за межі України його малолітніх дітей та встановлення заборони у будь чиєму супроводі перетинати дітям державний кордон України до набрання судовим рішенням законної сили,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 25.07.2024 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви. В заяві просить забезпечити позов шляхом встановлення обмеження права виїзду за межі України його малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ШаховалМії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлення заборони у будь чиєму супроводі перетинати дітям державний кордон України до набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що він має намір звернутись до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовною заявою до ОСОБА_4 (третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради) про визначення місця проживання малолітніх дітей за конкретною адресою, встановлення часів побачень та спілкування з дітьми.

ОСОБА_1 зазначив про те, що з 14.06.2014 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2024 по справі № 686/4471/24 шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу у заявника є двоє малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ШаховалМія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю відповідачкою ОСОБА_4 , яка нещодавно повідомила ОСОБА_1 про намір найближчим часом виїхати разом із дітьми за кордон.

Заявник заперечує щодо переїзду дітей за кордон, та відповідно жодної згоди ОСОБА_4 щодо вчинення указаних дій не надавав. Вважає, що оскільки діти від народження проживають у м. Хмельницькому, у них сформувалось стійке середовище за місцем проживання та відвідування навчання.

За таких обставин, заявник ОСОБА_1 буде позбавлений можливості реалізації своїх прав на спілкування та побачення з дітьми, участь у їх вихованні, тощо.

Відповідно у разі задоволення позову довірителя у даній справі, виїзд ОСОБА_1 з дітьми за кордон на постійне місце проживання, ускладнить або унеможливить ефективний захист його прав та інтересів як позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду з позовом про визначення участі у вихованні дітей шляхом встановлення часів побачень та спілкування з ними.

На підставі викладених обставин, на думку заявника, існує об`єктивна необхідність та нагальна потреба у вжитті заходів забезпечення позову шляхом встановлення обмеження права виїзду за межі України його малолітніх дітей та заборони їм у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України до набрання судовим рішенням законної сили. Невжиття заходів забезпечення у такий спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав та інтересів заявника, враховуючи можливість виїзду Відповідачки з дітьми за кордон.

В судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, ознайомившись з матеріалами долученими на її обґрунтування, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.06.2014 по 28.03.2024 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Від указаного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу малолітні діти проживають разом із матір`ю ОСОБА_4 .

На даний час заявник має намір подати позовну заяву до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про визначення місця проживання малолітніх дітей за конкретною адресою, встановлення часів побачень та спілкування з дітьми.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі№ 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_4 шляхом встановлення обмеження права виїзду за межі України його малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлення заборони у будь чиєму супроводі перетинати дітям державний кордон України до набрання судовим рішенням законної сили, як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову, посилалася на те, що мати має намір виїхати за межі України, про що особисто повідомляла батька, табезперешкодно без його згоди перетнути державний кордон України. Вивезення дитини за кордон зробить неможливим виконання судового рішення у справі за його позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей за конкретною адресою, встановлення часів побачень та спілкування з дітьми

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Судувід 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.03.2023 у цивільній справі № 263/989/21 (провадження 61-16075св21).

Отже, обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дітям у будь-чиєму супроводі не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

Окремо необхідно зазначити про те, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим. Указаний висновок повністю узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від14 лютого 2022 року, за результатами розгляду цивільної справи № 754/7569/21.

З урахуванням викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у забезпеченні позову, оскільки обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду малолітніх дітей у будь-чиєму супроводі за кордон України, у тому числі під час дії правового режиму воєнного стану, не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 149, 150, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26.07.2024.

Суддя Юрій ДЕМ`ЯНОВ