Провадження №22-ц/812/1275/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників цивільну справу №484/1485/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Переходовим Миколою Віталійовичем, на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Максютенко Оксани Анатоліївни у приміщенні цього суду 30 квітня 2024 року, повний текст складено 02 травня 2024 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку із несплатою аліментів,

у с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку із несплатою аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2023 року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання, щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), на період навчання до досягнення нею 23 років, починаючи з 16 лютого 2023 року. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення перебуває на виконанні у Овідіопільському відділі виконавчої служби в Одеському районі Одеської області. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів, яка станом на 01 березня 2024 року складає 43840 грн. 01 коп.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 37895 грн. 86 коп., яка виникла внаслідок заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки за період з 16 лютого 2023 року по 01 березня 2024 року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 37895 грн. 86 коп. та 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів сплати ним заборгованості по аліментам у розмірі 43840 грн. 01 коп. на утримання доньки ОСОБА_2 , загальна сума пені за прострочення відповідачем сплати аліментів за виконавчим листом № 484/968/23, виданим 04 травня 2023 року, за період з 16 лютого 2023 року по 01 березня 2024 року становить 37895 грн.86 коп., тому вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів на її утримання підлягали задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Переходов М.В., вказує, що ухвалюючи рішення, суд неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, та порушив норми матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про існування виконавчого провадження та рішення про стягнення з відповідача аліментів на час навчання доньки останній не знав, документів ані від суду, ані від ДВС не отримував, при цьому аліменти до досягнення донькою повноліття сплачував належним чином та заборгованості не мав. Проте, з тексту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції обмежився лише встановленням факту наявності заборгованості зі сплати аліментів та розміром заборгованості, не досліджуючи обов`язкову обставину - наявність вини відповідача. Так, виходячи з тексту позовної заяви, позивачка посилається лише на обставини виниклої заборгованості та приводить розрахунок такої заборгованості, однак не вказує, чи є вина відповідача та у чому вона полягає. Постанова про відкриття виконавчого провадження свідчить тільки про початок примусового виконання рішення суду. Отже позивачка не довела обставину, яку обов`язково мала довести у даній категорії справи, тому суд першої інстанції міг лише припустити, що існує вина відповідача у виникненні заборгованості, так як жоден доказ на цю обставину не вказував. Судом першої інстанції не було встановлено місце проживання відповідача і не було направлено копію позовної заяви, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не мав можливості подати відзив та донести до суду свої заперечення та позицію, заявити клопотання й надати суду докази, які свідчать про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідач був обізнаний про наявність у нього обов`язку щодо спати аліментів на утримання позивачки на підставі рішення суду від 20 березня 2024 року, що підтверджується тим, що ОСОБА_1 28 травня 20224 року подав позовну заяву про зменшення розміру аліментів, які стягнуті на користь позивачки, крім того станом на день подання відзиву ОСОБА_1 не сплачує аліменти і доказів іншого не надав.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції закону, яка діяла на день подання апеляційної скарги з урахуванням пункту 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи» № 3831-IX від 19 червня 2024 року).

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до частин 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1, 2, 4, 5, 8, 10 статті 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 долучила копію позовної заяви ОСОБА_1 до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області до ОСОБА_2 про зменшення розмір аліментів на утримання дитини, копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , відповідь на запит адвоката А. Безбабної Білоцерківського національного аграрного університету, скриншоти листування, які не були долучені до позовної заяви і не були предметом дослідження судом першої інстанції. Клопотання про долучення нових доказів при цьому позивачка не заявила, а також не виклала причини неподання вказаних доказів суду разом із позовною заявою.

Таке свідчить про порушення позивачкою визначеного законом порядку подання доказів в суді апеляційної інстанції та унеможливлює проведення аналізу причин неподання доказів в суд першої інстанції, а отже виключає можливість їх прийняття відповідно до статті 367 ЦПК України.

У зв`язку із викладеним долучені до апеляційної скарги копія позовної заяви ОСОБА_1 до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області до ОСОБА_2 про зменшення розмір аліментів на утримання дитини, копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , відповідь на запит адвоката А. Безбабної Білоцерківського національного аграрного університету, скриншоти листування, не приймаються апеляційним судом до розгляду.

До повноважень суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги належить скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміна рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 цієї ж статті якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, вказане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідача ОСОБА_1 не було повідомлено про відкриття провадження у справі та її розгляд у встановленому процесуальним законом порядку, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частин 2, 6, 8-10 статті 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

У разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

У справі, яка переглядається, позивачка у позовній заяві вказала місце проживання відповідача АДРЕСА_1 .

На запит суду щодо місця реєстрації ОСОБА_1 Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області дала відповідь про відсутність відповідно до даних Реєстру територіальної громади відсутні відомості щодо реєстрації його місця проживання (а.с. 19).

Ухвалою від 01 квітня 2024 року суд відкрив провадження у справі № 484/1485/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку із несплатою аліментів та призначив її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи на 30 квітня 2024 року (а.с. 15). Ця ухвала разом із позовною заявою та додатками до неї були надіслані відповідачу на вказану в позовній заяві адресу його проживання (а.с. 16). Відправлення були повернуті поштовим відділенням без вручення ОСОБА_1 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 22).

За такого на день відкриття провадження у справі та направлення копії ухвали про це та копій позовної заяви із додатками у суду булі відсутні відомості про зареєстроване місце проживання відповідача.

Тобто у такому випадку суд мав діяти відповідно до вимог частини 11 статті 128 та частини 10 статті 187 ЦПК України, повідомивши відповідача про відкриття провадження у справі та її розгляд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, натомість таких дій не вчинив.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Порушення судом вимог процесуального закону щодо порядку повідомлення про розгляд справи призвело до порушення прав відповідача на подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості.

Оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу, в тому числі тим, що суд першої інстанції розглянув справу, не повідомивши його про неї та не надіславши позовної заяви з додатками, це є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Вирішуючи зазначене питання, апеляційний суд виходить із такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_1 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 березня 2023 року у справі 484/968/23 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) на період навчання до досягнення нею 23 років, починаючи з 16 лютого 2023 року.

На підставі зазначеного рішення 04 травня 2023 року видано виконавчий лист (а.с. 8).

01 червня 2023 року ВП № 719227 постановою державного виконавця Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сокірбою Є.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №484/968/23, виданого 04 травня 2023 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), на період навчання до досягнення нею 23 років, починаючи з 16 лютого 2023 року (а.с. 7).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленому державним виконавцем Овідіопільського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Сокірбою Є.О., заборгованість по аліментам у відповідача станом на 01 березня 2024 року становить 43840 грн. 01 коп. (а.с. 9).

Відповідно до статті 199 СК України Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Частиною й статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (стаття 201 СК України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Подібні висновки були зроблені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.

Такий висновок спростовує аргумент апеляційної скарги про те, що позивачка мала процесуальний обов`язок доводи вину відповідача у несплаті аліментів, тоді як саме останній у разі заперечення вини у виникненні заборгованості по аліментам має спростовувати наведену презумпцію.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновки, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19).

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Заперечуючи свою вину у несплаті аліментів, відповідач в апеляційній скарзі вказав, що не був обізнаний про існування рішення суду про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої доньки та відкриття виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки наполягала на обізнаності відповідача про рішення суду щодо стягнення аліментів на час її навчання після досягнення повноліття.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги та погоджується з аргументами позивачки.

Так, згідно із відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень 20 березня 2023 року у справі № 484/968/23 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на період її навчання, встановив, що «відповідач про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у його відсутність, відзиву на позов до суду не надходило». Це рішення набрало законної сили і не було оскаржено сторонами.

До того ж відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2024 року відкрито провадження у справі № 484/3039/24 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Наведене підтверджує, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи про стягнення з нього аліментів на користь доньки ОСОБА_2 , проти позовних вимог не заперечував, як учасник судового провадження міг дізнатися про ухвалене у справі рішення, був обізнаний про нього, оскільки звернувся до суду з позовом про зменшення визначеного судом розміру аліментів.

За такого відповідач не спростовував презумпцію щодо його вини у простроченні сплати аліментів, а тому є передбачені законом підстави для покладання на нього відповідальності за несплату аліментів у вигляді стягнення пені.

Колегія суддів виходить з того, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 р. у справі № 333/6020/16-ц.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 р. у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 р. у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 р. у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 р. у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

З урахуванням положень частини 1 статті 196 СК України в редакції, яка є чинною на день вирішення спору, обрахована у наведений вище спосіб пеня має бути обмежена розміром заборгованості по аліментам.

Позивачка, звертаючись із позовом, просила про стягнення з відповідача 37895 грн. 86 коп. пені.

При розрахунку пені ОСОБА_2 помилково здійснила його за кожен місяць, але не визначила заборгованість за весь розрахунковий період, обмежила розрахунок розміром не загальної заборгованості по аліментам, а розміром заборгованості за кожен місяць.

Враховуючи усе вищевикладене, проаналізувавши наявні у справі докази, заявлені позовні вимоги, колегія суддів вважає, що розрахунок пені слід провести наступним чином.

За 2023 рік:

за лютий: 1633,01 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 365 днів х 1% = 5960,49 грн.;

за березень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 349 днів х 1% = 12275,20 грн.;

за квітень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 319 днів х 1% = 11220,03 грн.;

за травень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 288 днів х 1% = 10129,68 грн.;

за червень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 258 днів х 1% = 9074,51 грн.;

за липень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 227 днів х 1% = 7984,16 грн.;

за серпень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 196 днів х 1% = 6893,81 грн.;

за вересень: 3517,255 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 166 днів х 1% = 5838,64 грн.;

за жовтень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 135 днів х 1% = 4748,29 грн.;

за листопад: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 105 днів х 1% = 3694,11 грн.;

за грудень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 74 дня х 1% = 2602,77 грн.

За 2024 рік:

за січень: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 43 дня х 1% = 1512,42 грн.

за лютий: 3517,25 грн. (нараховано заборгованості з аліментів) х 14 дня х 1% = 492,42 грн.

Всього розмір неустойки становить 84426 грн. 33 коп., але з урахуванням вимог частини 1 статті 196 СК України щодо обмеження розміру неустойки 100 відсотками заборгованості, а також заявлених ОСОБА_2 позовних вимог та положень частини 1 статті 13, частини 6 статті 367 ЦПК України про межі розгляду вимог з відповідача на користь позивачки слід стягнути 37895 грн. 86 коп. пені за прострочення сплати аліментів.

Враховуючи, що рішення суду постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, його в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

Порядок та розміри справляння судового збору, підстави звільнення від його сплати визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

За наслідками апеляційного перегляду хоча апеляційна скарга задоволена частково, рішення суду скасовано, але позовні вимоги задоволені.

Позивачка звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, в тому числі неустойки (пені) за пунктом 3 статті 5 Закону № 3674-VI, тому не сплачувала судовий збір в судах першої та апеляційної інстанцій, слід провести розподіл судових витрат наступним чином.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно підпунктами 1, 6 частини 2 статті 4 цього ж Закону за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання апеляційної скарги - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З урахуванням викладених вимог закону, визначених законом ставок судового збору на 2024 рік, розмір судового збору за подання позовної заяви становив 1211 грн. 20 коп., які слід стягнути з відповідача в дохід держави.

З урахуванням результату апеляційного розгляду, а саме задоволення позовних вимог, відсутні підстави для компенсації відповідачу понесених їм в апеляційній інстанції судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником адвокатом Переходовим Миколою Віталійовичем, задовольнити частково.

Рішення Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області від 30 квітня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку із несплатою аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , 37895 грн. 86 коп. пені за прострочення сплати аліментів, та в дохід держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Поновити виконання рішення Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області від 30 квітня 2024 року, яке було зупинено ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 липня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________

Повний текст постанови складений 20 серпня 2024 року