Провадження № 2/752/667/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Гненик К.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства`Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець Полтавської області Скрипник В.Л. про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача:

-14 086, 64 грн. безпідставно отриманих коштів за Виконавчим написом, визнаним судом таким, що не підлягає виконанню;

-700 000, 00 грн. упущеної вигоди;

-115 126, 22 грн. збитків;

-100 000, 00 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 22 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. за зверненням банку був вчинений Виконавчий напис про стягнення з нього заборгованості за Кедитним договором №720/1-034 від 25 квітня 2007 року в розмірі 43 071, 83 долари США та 1 500, 00 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської обл. Скрипником Л.В. 21 жовтня 2020 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_5, в межах якого 03 листопада 2021 року з його банківського рахунку було стягнуто 14 086, 64 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 02 квітня 2021 року Виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням цього просить стягнути з відповідача на його користь 14 086, 64 грн. безпідставно отриманих коштів.

Крім того, просить стягнути з відповідача 700 000, 00 грн. упущеної вигоди та 115 126, 22 грн. збитків.

Зазначає, що 02 листопада 2020 року між ним, як ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ`Продукт Зерно»(орендар) був укладений Договір оренди рухомого майна №1.

За умовами договору він, як орендодавець, передав у тимчасове користування рухоме майно: вантажний самоскид марки КАМАЗ, модель 53212, 1992 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , причіп пр.-самсоскид-е марки СЗП, модель 8351. 1991 року випуску, р.н. НОМЕР_2 та сідловий тягач марки DAF, модель CF85.410, 2008 року випуску, р.н. НОМЕР_3 .

Строк дії договору починався 01 листопада 2020 року.

Відповідно до розділу 4 договору вартість всіх предметов оренди на місяць становить 100 000, 00 грн., орендна плата мала вноситься на умовах попередньої 100% передоплати.

03 листопада 2020 року він отримав вимогу приватного виконавця Скрипника В.Л. про відкрите виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання Виконачого напису, за змістом якої чітко вбачається, що він є боржником.

За умовами п.5.1.3 договору він, як орендодавець, протягом одного календарного дня мав повідомити орендаря про оставини, які могли ускладнити чи унеможливити використання об`єктів оренди.

03 листопада 2020 року він надав орендареві відповідне повідомлення про це.

04 листопада 2020 року ОСОБА_2 було направлено повідомлення про розірвання в односторонньому порядку Договору оренди, укладеного з ним, як ФОП, та заявлено вимогу про стягнення штрафних санкцій у розмірі 200 000, 00 грн.

Станом на 04 листопада 2020 року об`єкти оренди орендарю передані не були.

Таким чином, він не отримав дохід від виконання умов Договору оренди, яий міг би отримати за відсутності правовідносин по Виконавчому напису.

Враховуючи, що дохід він мав би отримувати протягом 7 місяців з листопада 2020 року до травня 2021 року, розмір упущеної вигоди становить 700 000, 00 грн.

Крім того, він є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність.

У період з 29 жовтня 2021 року до 08 грудня 2021 року ( період дії арешту його банківського рахунку ) у нього було працевлаштовано 3 працівники.

08 грудня 2020 року один них був звільнений.

З 09 грудня 2020 року до 20 травня 2021 року у нього працювало 2 працівники.

З 29 жовтня 2020 року до 20 траня 2021 року всім працівникам була нарахована та виплачена заробітна плата, нараховувалися та сплачувалися податки.

Однак через наявність постанов про арешт майна та його розшук він не міг належно здійснювати свою підприємницьку діяльність, оскільки використання автомобілів виявилось неможливим.

Через неможливість здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати від неї дохід, він, як ФОП, зазнав збитків у вигляді нарахованої та виплаченої заробітної плати працівникам, та нарахованих і сплачених податків.

Всього сума збитків становить 115 126, 22 грн.

Крім того, діями відповідача йому була завдана моральна шкода, оскільки протягом тривалого часу його банківські рахунки були арештовані на підставі незаконного виконавчого документа, він терпів душевні страждання, у нього погіршився сон, він багато хвилювався за своє майбутнє та майбутнє своїх рідних, оскільки був позбавлений повноцінного доходу та засобів до існування.

Він вимушений був позичати гроші, внаслідок чого постраждала його репутація.

З огляду на викладене, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 26 січня 2022 року після надходження за підсудністю з Шевченківського районного суду м.Києва та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам копію позовної заяви з додатками.

На підставі ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам пояснень на позов.

Відповідач та треті особи своїм правом не скористалися, відзив на позов та пояснення не подали.

28 вересня 2022 року представник відповідача подаві пояснення, якими проти позову заперечує.

Зазначив, що 25 квітня 2007 року між АКБСР`Укрсоцбанк» та позивачем був укладений Договір не відновлювальної кредитної лінії № 720/1-034.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором 22 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. був вчинений Виконавчий напис про стягнення з позивача 43 071, 83 долари США та 1 500, 00 грн.

Підтвердив, що рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука від 12 лютого 2019 року банку було відмовлено в позові про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Рішення суду банком не оскаржувалося, однак відмова в позові з підстав пропуску строку звернення до суду не припинило зобов`язань позивача перед банком, як боржника за умовами кредитного договору.

Підставою набуття банком коштів, утриманих з позивача, був не Виконавчий напис, а наявна заборгованість позивача за кредитним договором, який є чинним і підлягає виконанню.

Вважає, що наявний договірні відносини між банком та позивачем виключають можливість застосування ст.1212 ЦК України.

Що стосується упущеної вигоди та збитків, зазначив, що в приведених позивачем відносинах він діяв як ФОП, а тому в цій частині спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підлягає закритю.

Вважає також, що позивачем не доведено як завдання йому моральної шкоди, так і не обґрунтовано зазначеного в позові розміру моральної шкоди.

Крім того, звернув увагу на те, що з долучених позивачем до позову доказів неможливо встановити, яким чином розподілені кошти, отримані приватним виконавцем в межах виконавчого провадження, а саме розмір винагороди та витрат виконавчого провадження.

Просить у позові відмовити.

Ухвалою суду від 18 липня 2024 року провадження в справі в частині вимог позивача про стягнення упущеної вигоди та збитків було закрито на підстав п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Представники сторін подали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Треті особи не з`явилися до суду з невідомих причин. Про час розгляду справи повідомлені.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 квітня 2007 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку`Укрсоцбанк» був укладений Договір невідновлювальної кредитної лінії № 720/1-034, за умовами якого позивачу був наданий кредит.

22 вересня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. був вчинений Виконавчий напис №3811 про стягнення з позивача на користь АТ`Альфа-Банк» 43 071. 83 долари США заборгованості за кредитним договором, що було еквівалентно 1 214 625, 61 грн., та 1 500, 00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської обл. Скрипника В.Л. від 21 жовтня 2020 року було відкрите виконавче провадження НОМЕР_5 з виконання вказаного Виконавчого напису та вжито ряд виконавчих дій, направлених на його виконання.

03 листопада 2020 року в межах виконавчого провадження з банківського рахунку позивача було стягнуто 14 0846, 64 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської обл. від 02 квітня 2021 року вчинений Виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської обл. Скрипника В.Л. від 19 травня 2021 року виконаче провадження було закінчено.

( т.1, а.с. 21 - 27; 30 - 33; 37 - 42; 46 - 47 )

Відповідно до ст. 1212 ЦК України зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави - це таке правовідношення, в силу якого одна сторона ( набувач), яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої сторони ( потерпілого) без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала( безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», у якій міститься і ст. 1212 ЦК України, застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї,пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, наданіфізичній особіяк засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною абоюридичною особоюдобровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України).

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленої у постановах в справі № 623/363/20 від 06 жовтня 2021 року та №206/2212/18 від 08 вересня 2021 року.

Виходячи з викладеного вище, визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку про огрунтованість вимог позивача в цій частині.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача в цій частині щодо розподілу утриманих з позивача коштів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Тобто, рівними є не тільки права, а й обов`язки сторін у справі.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Звертаючись до суду, позивачем надана виписка з банківської установи про стягнення з нього за вимогою приватного виконавця 14 086, 64 грн.

Отримання вказаної суми банком представник відповідача не спростовував, як і не доводив її отримання в меншому розмірі.

В постанові про закінчення виконавчого провадження інформація про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження та винагороди виконавцю не зазначена.

( т.1. а.с.37; 46 )

З урахуванням цього,сумніви представника відповідча в цій частині не можуть прийматися до уваги.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я тощо.

За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В абзаці 2 пункту 5 вище приведеної постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Враховуючи викладене вище, приведені обґрунтування завданої моральної шкоди, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України во витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2021 року між позивачем та адвокатом Медведєвою Т.В був укладений договір про надання правової допомоги.

25 серпня 2021 року між позивачем та адвокатом був підписаний Акт виконаних робіт, згідно з яким позивачу було надано правових послуг на 18 600, 00 грн.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

В поясненнях до суду представник відповідача заперечив проти визначеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що справа не є складною, а тому вважає розмір витрат на правничу допомогу завищеним, надуманим та таким, що не відповідає складності справи.

При визначенні розміру цих витрат суд виходить з наступного.

З Акту виконаних робіт вбачається, що позивачу були надані наступні послуги та їх вартість:

-усна консультація без вивчення документів - 2 години, вартість 400гр./год - 800. 00 грн.

-опрацювання законодавчої бази, вивчення судової практики та наданих клієнтом документів - 6 год/ 1000, 00 грн.- 6 000. 00 грн.

-усна юридична консультація з вивченням документів - 2 год/700 грн.- 1 400, 00 грн.;

-вивчення додатково наданих клієнтом документів - 2 год/1000. 00 грн.- 2 000, 00 грн.;

-вивичення додатково наданих клієнтом документів - 3 год/1000. 00 грн.- 3 000, 00 грн.;

-усна консультація без вивчення документів - 1 год/400 грн.- 400, 00 грн.

-складаня позовної заяви - 5000. 00 грн.

Суд враховує, що в даній категорії справ давно склалася усталена судова практика та давно визначені способи захисту порушених прав.

З урахуванням цього суд вважає, що для фахівця в галузі права, яким є професійний адвокат, проаналізувати судову практику, надати консультацію та такий тривалий час вивчати надані клієнтом документи не потребувало таких значних затрат часу.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

Крім того, з урахуванням часткового задоволення вимог позивачки, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача - АТ`Сенс Банк» на користь позивачки 160,87 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.15,16, 18, 625, 1212, 1215 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 133, 137, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства`Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 14 086, 64 грн. безпідставно набутих коштів, 2 000, 00 грн. в відшкодування моральної шкоди, 5 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 160, 87 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», адреса: 0350 м.Київ вул. В.Ваисльківська, 100, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В. Машкевич