Справа № 359/9007/23
Провадження № 2/359/520/2024
09 серпня 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Русан А.М.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -
12 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просить : стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 . Цей шлюб було розірвано у 2016 році. З 2019 року позивач разом з донькою проживає за адресою : АДРЕСА_1 . Відповідач ухиляється від утримання доньки для забезпечення її повноцінного гармонійного розвитку. Він не бере участі у забезпеченні необхідного харчування ОСОБА_3, її медичного догляду, лікування. Вся його участь у житті доньки зводиться до рідких телефонних дзвінків. І кожного разу, під час таких дзвінків, відповідач знаходиться в стані сильного алкогольного сп`яніння, а зміст спілкування зводиться лише до погроз та образ не тільки позивача, а й самої доньки. ОСОБА_3 не тільки позбавлена будь-якої допомоги від свого батька, вона його відверто боїться. Дійшло до того, що вони звертались за допомогою психолога. 30 грудня 2022 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 . Між дитиною та чоловіком позивача склались на стільки добрі стосунки, що вона називає батьком його. Функції батька по вихованню ОСОБА_3 став повністю виконувати її чоловік. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомлення. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
В судове засідання представник позивача адвоката Луценко І.О. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість подав заяву, якою розгляд справи просив здійснити у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Від представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Осецької Н.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить при винесенні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, дослідивши подані представником позивача та відповідачем заяви, матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Судом встановлено, що 06 липня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї.
Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 10 лютого 2009 року Відділом РАЦС Єлізовського району Агенства запису актів цивільного стану Камчатського краю від.
30 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано на підставі рішення суду про розірвання шлюбу судова дільниця №22 Єлізовського району Камчатського краю від 28 листопада 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого Відділом РАЦС Єлізовського району Агенства запису актів цивільного стану Камчатсь-кого краю від 08 травня 2018 року.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 надав згоду на виїзд на постійне місце проживання в Україну його доньки ОСОБА_3 у супроводі її матері ОСОБА_1 . Вказана згода посвідчена 20 вересня 2017 року нотаріусом Єлізовського нотаріального округу Камчатсь-кого краю Кочелаєвською О.В.
З довідки про реєстрацію особи громадянином України за № 7518 вбачається, що ОСОБА_3 , згідно з рішенням УДМС України в Київській області від 20 грудня 2018 року набула громадянства України.
Неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, який являється право власністю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Наведене підтверджується актом обстеження умов проживання від 23 листопада 2023 року за №284.
Крім того, згідно довідки Бориспільської дитячої музичної школи ім. Лариси Остапенко за №2 від 02 лютого 3023 року встановлено, що ОСОБА_3 навчається у вказаній школі по класу гітари. З боку мами ОСОБА_1 є зацікавленість у розвитку дитини, відчувається контроль за виконанням домашніх завдань.
Також, згідно Характеристики виданої 02 лютого 2023 року за № 26 виданої Бориспільським ліцеєм «Лідер» встановлено, що ОСОБА_3 навчається в Бориспіль-ському ліцеї «Лідер» з 7-го класу. Мати бере активну участь у навчанні та вихованні доньки. Батько не проживає з родиною.
11 грудня 2024 року органом опіки та піклування Бориспільської міської ради надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради за №1040 від 11 грудня 2023 року. Згідно даного висновку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допитана в якості свідка ОСОБА_7 повідомила суду, що вона являється сестрою ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 - це зять, якого вона знає ще із дошлюбного періоду і навчання в НАУ. Шлюб сторони зареєстрували у м. Києві в Центральному ЗАГСі, мають спільну доньку ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом з їхніми батьками в м. Бориспіль, а потім переїхали в Росію на Камчатку, м. Єлезов. Там сестра розлучилась з чоловіком. Приблизно в листопаді 2018 року ОСОБА_1 повернулась з донькою до України. Ще коли сестра жила на Камчатці, часто дзвонила сама дитина, плакали, бо ОСОБА_2 сильно пив, кричав на них з мамою, ображав, дитина його боялась. З 2014 року він коли дзвонив, то на фоні Донецька вже на політичній основі нецензурно виражався як в сторону сестри і племінниці, так і щодо українців і не приїздив в Україну взагалі. Він погрожував дитині, казав, що викраде її силоміць і вивезе з України. Після цього дитина боялась навіть на вулицю вийти сама. За наслідком розмов з батьком ОСОБА_3 постійно плаче, нервує. Дитину самостійно повністю забезпечує всім необхідни сестра ОСОБА_1 , батько дитини аліменти не платить і фінансово не допомагає. За весь їх час проживання в Україні він тільки один раз перерахував грошові кошти на купівлю дитині сукні. Свідок особисто була присутня при спілкуванні дитини з батьком по мобільному телефону по відеозвязку. Він майже завжди телефонує нетверезий, агресивний в спілкуванні, з політичними проросійськими висловлюваннями та звинуваченнями в стороу ОСОБА_1 , доньки ОСОБА_3 . ОСОБА_2 навіть погрожував розправитись з усією їхньою сім`єю. ОСОБА_1 возила дитину до психолога через її стреси і стан після спілкування з батьком. До нового чоловіка ОСОБА_1 дитина ставиться як до батька, так його і називає, її стан покращився, вона стала спокійніша. Новий чоловік сестри фінансово теж утримує ОСОБА_3 , турбується про неї, займається її розвитком. ОСОБА_2 останній раз дзвонив дитині в присутності свідка близно 1,5 роки тому.
Допитана в якості свідка ОСОБА_7 показала суду, що ОСОБА_1 її сестра, а ОСОБА_3 її племінниця. Сестра разом з дитиною з 2019 року по 2021 рік жили в будинку їхніх батьків. Два рази на тиждень до батьків приїжджала і свідок. ОСОБА_7 живе в м. Київ, а сестра ОСОБА_1 придбала квартиру в м. Бориспіль в ЖК « Левада » і в 2021 році переїхала з донькою туди. Свідок бувала у сестри 2-3 рази на місяць в гостях. Їй відомо, що племінниця спілкувалась з батьком по відеозвязку засобами мобільного телефону або інколи включала гучномовець. ОСОБА_2 говорив про те, що хоче щоб ОСОБА_7 вплинула на бажання дитини спілкуватись з ним, а ОСОБА_3 не хотіла з батьком спілкуватись після його чисельних погроз. ОСОБА_1 жодного разу в присутності свідка не перешкоджала дитині у спілкуванні з ОСОБА_2 .. Спочатку ОСОБА_2 був інший, але алкоголь зіпсував його, він став дуже агресивний, матюкається і погрожує сестрі, власній донці та всій їх сімї. Свідок вважає, що доцільно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав в якнайкращих інтересах дитини.
Свідок ОСОБА_11 показав, що він знайомий з ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 являється рідною сестрою його дружини. Йому відомо, що у ОСОБА_3 з батьком погані стосунки, це почалось після розлучення ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Він був свідком телефонних розмов ОСОБА_3 з батьком протягом року. ОСОБА_2 був п`яний під час розмови. ОСОБА_3 завжди плаче після розмов з ним, він їй погрожував, що зробить з донькою щось таке, що ОСОБА_1 її не впізнає. Він ображав її і погрожував по телефону. Ми зустрічались з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на дачі і в будинку у бабусі і він чув ці розмови.
Свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_3 являється її онукою, а ОСОБА_1 це її донька. З ОСОБА_2 знайома особисто. Онучка ОСОБА_3 з 2009 по 2018 рік проживала на Камчатці у РФ. ОСОБА_3 звонила їй з РФ і розповідала, що батько сильно п`є, б`є її, ображає. Також ОСОБА_3 розповідала, що коли вона приїздила до нього в будинок в гості, то батько її стягував з 2 поверху по сходах. Дитина сиділа під сходами, ОСОБА_2 п`яний, лаявся, бив і їй було страшно. Коли донька з онучкою повернулися в Україну, то свідок часто була присутня при розмовах ОСОБА_3 з батьком. ОСОБА_3 розмовляла з відео, або динаміки включені були, то вона була поруч. ОСОБА_2 завжди був п`яний, ображав, погрожував їй. ОСОБА_3 було потім дуже погано після цього, почались проблеми з серцем. ОСОБА_2 якість гроші на доньку висилав, але то були копійки, бо ОСОБА_1 і ОСОБА_3 жили за їхній рахунок. У ОСОБА_2 була заборгованість по аліментах. Ще до війни ОСОБА_1 просила його по телефону, щоб він допомагав фінансово, бо дитину треба в школу збирати.
Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_3 це його онука. ОСОБА_2 знає особисто, це його зять. До одруження він разом з донькою ОСОБА_1 проживав у них в будинку. Вони одружились та виїхали для проживання у росію. ОСОБА_1 повернулась з донькою з РФ приблизно в 2018 році. Коли вони жили в РФ, то свідок з дружиною спілкувався з ними за допромоги скайпу. ОСОБА_2 було байдуже на ОСОБА_3 , він сильно зловживав спиртними напоями. Після повернення ОСОБА_3 і ОСОБА_1 до України, ОСОБА_2 дзвонив доньці, ображав її, погрожував. ОСОБА_3 при розмові включала гучномовець по телефону і ОСОБА_13 чув все особисто. ОСОБА_2 завжди був п`яний, «гнув» проросійські настрої. Після його дзвінків онука завжди плакала, боялась ходити в школу, щоб її не викрали, бо батько їй погрожував, що вивезе її, а Україну всю РФ забере і населення знищить. ОСОБА_2 не цікавився взагалі проблемами дитини, її життям, потребами та інтересами. ОСОБА_3 просила у батька комп`ютер і це єдине, що він їй через людей з Києва передав. Крім того, перераховував доньці не регулярно грошові кошти. Онука ОСОБА_3 після дзвінків батька була завжди в пригніченому стані. Свідок та його дружина заблокували його. ОСОБА_3 також блокувала батька у телефоні, а потім знову розблоковувала. ОСОБА_2 завжди був п`яний, коли дзвонив. Свідок коли чув їх розмови, то теж брав слухавку і ставив його на місце, щоб не ображав дитину.
Свідок ОСОБА_3 показала суду, що ОСОБА_2 це її батько. В 2016 році батьки розлучились і батько почав сильно пити, став агресивним і почав її безпричинно бити, виганяв її з дому. Після розлучення фона і мама жили в квартирі, а до цього проживали в будинку. Вони звідти виїхали, бо це Камчатка , холод ,а батько відключав тепло, світло і вони мерзли. Коли батько тверезів то вибачався, але вона не вірить, що то було щиро. Вона з мамою виїхали з РФ лише після того ,як вона відписала на нього частину будинку, який вона набула у шлюбі. Батько пересилав по 3000 р. як аліменти, щоб його карти не блокувала служба опіки. Також свідок показала, що в неї проблеми з коліном, є хвороба Шметара , батько про це обізнаний і нічим не допомагав. Він ніколи не казав, що любить її, а навпаки ненавидить, жаліє про те, що вона його донька. Після їхніх телефонних розмов і спілкування їй погано, батько її сильно ображає. Вона підтримує те, що б його позбавили батьківських прав. З новим чоловіком матері у неї гарні стосунки.
На запитання судді свідок ОСОБА_3 показала, що батька блокує по телефону, але потім відновлює. Він їй погрожує в телефонних розмовах, бажає смерті. Він почав пити, в нього є коханка, яка настроювала його проти неї. Через таку поведінку батька вона вважає себе не такою, її у школі булять через РФ і його, рвуть речі. Останній раз бачила його 2 місяці тому по відеозв"язку. Він сильно змінився, вона його навіть не впізнала. Тоді він знову ображав і матюкав її, погрожував.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечен-ня, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані : виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українсь-кого та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дитини належним чином.
Аналізуючи вищенаведені та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, суд приходить висновку, що своєю поведінкою відповідач не виявляє батьківського піклування та свідомо ухиляється від батьківських обов`язків щодо ОСОБА_3 , а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, відповідача ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того, відповідно вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ст. 182, 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користуван-ня у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За таких обставин, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, на користь ОСОБА_1 .
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 1073 грн. 60 коп.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 180-183, 191 СК України, ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 280-281, 354, 430 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 12 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Відомості про позивача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_3 виданий Бориспільським МРВ ГУМВС України в Київській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відомості про відповідача : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорті дані та ідентифікаційний номер невідомі, останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_2 .
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення виготовлено 09 серпня 2024 року.
Суддя Л.В. Яковлєва