Єдиний унікальний номер: 448/1289/23
Провадження № 2/448/76/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12.08.2024 м. Мостиська Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді - Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання - Семен І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом позивача ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до відповідачки ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ),

третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:Мостиський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Грушевського, 22, м. Мостиська, Яворівського району, Львівської області)

предмет та підстави позову: про зменшення розміру аліментів та розміру заборгованості по аліментах,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Сталевич Г.О.,

відповідачка - ОСОБА_2

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1. 07.08.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою, в якій просить, з урахуванням змінених позовних вимог:

- зменшити розмір аліментів з усіх його доходів, що стягуються з нього на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області в справі №448/1208/21 про стягнення на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн. щомісячно з 01.11.2021 до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення 23 років, до 1400 грн., що є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , яка виникла за виконавчим листом №448/1208/21 від 29 березня 2022, виданим Мостиським районним судом Львівської області у справі №448/1208/21-ц , починаючи з 01 січня 2023 до дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що рішенням суду від 30.05.2012 був розірваний шлюб із відповідачкою. Під час шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3 , 27.10.2003, який проживає з відповідачкою, є студентом 2-го курсу Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка, навчається на державній формі навчання. 04.02.2022 року Мостиським районним судом Львівської області винесено рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з 01.11.2021 року і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягненням ним 23 років. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02.05.2023 на нього звернено стягнення у розмірі 70% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості, яка складає 25 050,01 грн. Однак, суд не взяв до уваги обставин, які зазначені вимогами ст. 182 СК України, що передбачають зменшення розміру аліментів. Вказує, що є інвалідом третьої групи, регулярно перебуває на стаціонарному лікуванні, більша частина доходу йде на купівлю медичних препаратів та проходження різних обстежень, які необхідні для підтримування стану здоров?я. Тому, починаючи з жовтня 2022 по травень 2023, не міг сплачувати аліменти, оскільки дані кошти були необхідні для лікування. Вказує, що в період за лютий-травень 2023 року отримував пенсію в розмірі 3 564,49 грн, а за червень-липень 2023 року - 1 782.25 грн, цих коштів недостатньо, щоб сплачувати аліменти і забезпечувати себе медичними препаратами та засобами існування. Також зазначає, що коли стан його здоров?я дозволяв працювати, кожного місяця із заробітної плати відраховували кошти по сплаті аліментів. Вважає, що для забезпечення потреб сина доцільним є зменшити розмір аліментів від усіх його доходів, що становитиме 1400 грн, що є більшим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та зменшити розмір заборгованості, адже він немає можливості за даних обставин сплатити цю заборгованість.

Також зазначає, що згідно відомостей розрахунку заборгованості по сплаті аліментів - сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 01.01.2024 року становить 30930.09 грн. Зокрема, борг у 2021 році становить - 5000 грн; борг 2022 року становить - 20000 грн; борг 2023 року - 17940, 04 грн. У даному випадку збільшення заборгованості по аліментах у позивача має причинно-наслідковий зв?язок. Позивач позбувся роботи, яка давала йому щомісячний стабільний дохід та можливість вчасно платити аліменти з 05.01.2023 звільнився з ТзОВ «Щедро». Згідно довідки МСЕК №617598 йому протипоказана важка та середньої важкості фізична праця, робота із статичним та динамічним навантаженням на хребет. 06.12.2022 року позивач отримав 3 групу інвалідності, постійне перебування на стаціонарному лікуванні не дає можливості позивачу працевлаштуватись. У період 2023 року заборгованість по аліментах, збільшується, оскільки основним доходом позивача є: виплати Львівського обласного центру зайнятості в сумі 12 103 грн. 23 коп. з червня 2023 по серпень 2023; пенсійні виплати по інвалідності, яка за період з січня по грудень 2023 року склала 30569,52 грн, місячний розмір пенсії становить січень - травень 3596,41 грн.; червень - грудень 1798,21 грн. Позивач має інвалідність та сам потребує медичного забезпечення, а місячний дохід є нерівноцінний витратам позивача, щомісячна сплата аліментів становить 2500 грн. тому і заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини позивача, а в силу об?єктивних обставин.

2. Відповідачка 20.02.2024 подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає, що такі є безпідставними і не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву покликається на те, що позивач ОСОБА_1 вже 8 років із сином не спілкується і не цікавиться його життям та станом здоров?я. Жодної матеріальної допомоги, крім аліментів, які призначені судом для сина він ніколи не надавав. Крім цього, станом на 01.01.2014 заборгованість позивача по аліментах за попередні роки, починаючи з 2021 року, складає 30930,09 грн. Вказує, що у сина ОСОБА_4 дуже слабке здоров?я. В нього встановлений діагноз: ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта міжхребтова поперекова грижа 12мм; сечо-кам?яна хвороба, часті ангіни, хронічний тонзиліт. Син часто перебуває на лікуванні, останній раз в 5-тій міській клінічній лікарні міста Львова. Санницький Назар є студентом ІІ курсу Львівської музичної академії. На дорогу до Львова та проживання у гуртожитку на один місяць син витрачає 2100 гривень. Крім цього, значні витрати необхідні сину на харчування, одяг, взуття. Також зазначає, що має на утриманні молодшого сина ОСОБА_5 (2014 р.н.), який є дитиною інвалідом (сонячна дитина) діагноз синдром ОСОБА_6 , а також встановлений діагноз целіакія (дитина повинна бути на постійній безглютеновій дієті). При таких діагнозах, змушена постійно звертатися до лікарів і виконувати чіткі рекомендації лікарів для придбання медичних препаратів та безглютенових продуктів. У молодшого сина плоско-вальгусна деформація обох стоп потрібне ортопедичне взуття.

Вказує, що з нею також спільно в одному будинку проживає її мама ОСОБА_7 (1941 р.н.), яка є пенсіонером, перенесла інфаркт та передінфарктний стан. На даний час перебуває під наглядом кардіолога. Мама приймає постійно комплекс ліків, в тому числі і дорогі препарати. Їі чоловік ОСОБА_8 (1960 р.н.) пенсіонер, який на даний час одержує пенсію в розмірі 2520 гривень.

Відповідачка вказує, що працює музичним керівником в Судововишнянському ДНЗ, її заробітна плата в місяць становить 7800 гривень.

Щодо часткового звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах зазначає, що в позивач вказав, що збільшення заборгованості по аліментах має причинно-наслідковий зв?язок, а саме позивач 05.01.2023 року позбувся роботи, яка давала йому щомісячний дохід та можливість вчасно платити аліменти. Однак це не відповідає дійсності, оскільки заборгованість по аліментах виникла ще у 2021 році і продовжувала збільшуватись протягом наступних років, що сам позивач підтвердив в позовній заяві. Окрім цього позивач вказує, що він є інвалідом третьої групи, що позбавило його можливості працювати та належно сплачувати аліменти. Однак, згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №610236 від 15.12.2023 , про умови та характер праці ОСОБА_9 вказано, що він може виконувати роботу за фахом без додаткових навантажень. Тобто позивач є працездатною особою і при бажанні належної та своєчасної сплати аліментів може працевлаштуватися за спеціальністю з метою отримання доходів. Зменшення розміру аліментів позивачу ОСОБА_9 та часткове звільнення його від сплати заборгованості по аліментів суттєво погіршить і так складне фінансове становище сина, тому позовні не підлягають задоволенню, просить відмовити в їх задоволенні повністю.

3. Представник позивача 23.02.2024 подала до суду відповідь на відзив, в якій просила задовольнити повністю позовні вимоги позивача. Вказала, що правовідносини, що є предметом спору між сторонами у справі, регулюються нормами сімейного законодавства України, зокрема вимогами ст.ст. 182-184,192,197 СК України. Щодо твердження відповідачки щодо побачень позивача із сином та їх спілкування, то це питання не є предметом розгляду поданого позову, а вирішується в інший спосіб. Відповідачка стверджує, що син ОСОБА_10 постійно хворіє та часто перебуває на лікуванні, проте позивач не надає жодної матеріальної допомоги. Слід зазначити, що аліменти за своїм цільовим призначенням - це кошти які спрямовуються на утримання дитини. А участь батьків у додаткових витратах на дитину регламентована вимогами ст.185 СК України. Щодо повнолітніх положення ст.185 СК України не застосовуються. Отже ставити питання про стягнення аліментів на лікування сина не відповідає вимогам сімейного законодавства, зокрема ст. 185 СК України.

Відповідачка стверджує, що син є студентом 2 курсу Львівської музичної академії на місяць витрачає 2100 грн., проте, жодних доказів на витрачання зазначених коштів відповідачкою до відзиву не надано. Відповідачка у відзиві зазначає про хворобу меншого сина ОСОБА_5 та хворобу матері ОСОБА_7 , а той факт що відповідачка проживає однією сім?єю з іншими особами не відноситься до обставин які повинні враховуватись при визначенні розміру аліментів. Зазначені обставини, не мають жодного відношення до сплати аліментів позивачем, адже він не є їхнім опікуном та годувальником та не несе жодної відповідальності за їх утримання. Твердження відповідачки про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла ще в 2021 році, не відповідає дійсності та вводить суд в оману.

Посилається на те, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв?язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотие значення (стаття 197 Сімейного кодексу України). В даному випадку виникла заборгованість через стан здоров`я позивача. Збільшення заборгованості по сплаті аліментів також пояснюється втратою постійного місця праці, яка безпосередньо пов?язана із захворюванням боржника.Основним доходом позивача є виплати центру зайнятості в сумі 12 103 грн. 23 коп. - з червня 2023 по серпень 2023; пенсійні виплати по інвалідності, яка за період з січня по грудень 2023 року склала 30569,52 грн. Позивач має інвалідність та сам потребує медичного забезпечення, а місячний дохід є нерівноцінний витратам позивача, тому заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини позивача, а в силу об?єктивних обставин, що мають істотне значення.

ІІ. Позиція учасників процесу

4. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги повністю з підстав наведених у позовній заяві, посилався на обставини, викладені в ній щодо обґрунтування позовних вимог. Доповнив, що переніс операцію, пов`язану із захворюванням хребта у державній медичній установі, таке захворювання у нього наявне протягом тривалого часу життя. Це призвело до того, що став інвалідом ІІІ групи з 06.12.2022 звільнився з роботи 05.01.2023 та отримує пенсію по інвалідності. Наявне захворювання потребує матеріальних витрат на лікування та реабілітацію, яку проходить у місцях для оздоровлення, які є вартісними і оплачує за їх власні кошти, при цьому, кошти часто позичає у знайомих. Вказав, що у нього відсутні інші діти, чи непрацездатна члені сім`ї, які перебувають на його утриманні. Просив зменшити розмір аліментів до 1400, 00 грн. зазначаючи, що аліменти в розмірі 2500, 00 грн. є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказав, що був присутнім в судовому засіданні 21.09.2021 та зазначив, що частково визнав позовні вимоги про стягнення аліментів, зазначив, що сплачувати їх в розмірі 2500,00 грн. Також зазначив, що з вересня 2022 у нього почалася заборгованість по аліментах, оскільки витрачав кошти на лікування. Вважає, що державний виконавець зазначає в довідці про наявність у нього заборгованості з липня 2022 через помилку. На даний час не працевлаштований, знає, що інваліди ІІІ групи можуть бути працевлаштовані, проте, не хоче ризикувати здоров`ям.

5. Представник позивача - адвокат Сталевич Г.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, надала аналогічні пояснення. Просила позов задовольнити повністю.

6. Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивачки з підстав їх необґрунтованості. Надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вказала, що відповідач має єдине зобов`язання перед чином сплачувати аліменти згідно рішення суду. Він покинув сім`ю повністю на її утримання, коли дітям було 4 і 10 років, ніякої матеріальної допомоги дітям не надавав, їх вихованням не цікавився, з дітьми не спілкувався. Розмір аліментів визначений рішенням суду, відповідач був присутнім особисто на розгляді справи, сам вказав, що згідний платити такий розмір. Зазначила, що позивач є інвалідом ІІІ працездатної групи, тому може бути працевлаштованим. Його операція відбулася в державній лікарні, де лікування є безкоштовним, а реабілітаційні програми також є наявними за бюджетне фінансування. Тому відсутні підстави для зменшення розміру аліментів.

Зазначила, що їх спільний син, на утримання якого платник сплачує аліменти, також переніс захворювання хребта, тривалий час перебував у лікарні, не міг пересуватися, позивач навіть не цікавився його станом здоров`я. Самостійного джерела доходу син не має, форма навчання сина денна. Всі втрати на його утримання та оплату навчання сина здійснює повністю вона самостійно. Навчальний заклад сина розташований в м. Львові, а вони проживають у м. Судова Вишня, що призводить до додаткових витрат на проживання та проїзд.

Крім того, вказала, що крім спільного сина, також має на утриманні дитину інваліда, що потребує значних матеріальних витрат постійно. Також має на утримання непрацездатну матір пенсійного віку, яка перенесла інфаркт та потребує витрат для постійного лікування, яким вона займається самостійно. Вказала, що її чоловік є пенсіонером та єдиним джерелом його доходу є пенсія. Вона працює музичним керівником у навчальному закладі її зарплата становить 7800,00 грн. на місяць.

Доповнила, що повністю заперечує звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, оскільки це є його батьківським обов`язком перед сином, який він має виконати.

7. Представник третьої особи Мостиського РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції України - в судовому засіданні 19.06.2024 вказала, що вирішення даного спору покладає на розсуд суду. Пояснила, що відносно позивача відкрите виконавче провадження згідно рішення суду з нього повинні бути стягнуті аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 2500,00 грн., стягнення здійснювалися із його доходів, якими була заробітна плата. В подальшому стягнення здійснюються із пенсії. У липні 2022 в ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті аліментів, через три місяці наявної заборгованості вживала заходи згідно закону, верталася до суду із відповідними клопотаннями. На даний час ОСОБА_1 через заборгованість по сплаті аліментів має заборону виїзду за кордон, заборону керування транспортними засобами, заборону полювання та заборону на використання зброї, накладений арешт на його майно.

В судове засідання 12.08.2024 представник третьої особи не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду спору, заяв чи клопотань про відкладення не скерувала, учасники не заперечили проти розгляду справи без участі представника третьої особи.

Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

8. Ухвалою суду від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

9. Ухвалою суду 04.12.2023 у даній справі було здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

10. Ухвалою суду від 07.02.2024 суд постановив задовольнити заяву представника позивача про зміну предмета позову, прийняти її до спільного розгляду, в подальшому розглядати справу з врахуванням заяви про зміну позовних вимог.

11. Ухвалою суду від 06.03.2024 суд постановив заяву представника позивача задовольнити, залучити до справи третю особу,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:Мостиський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.

12. Ухвалою суду від 11.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІV. Обставини справи, встановлені Судом

13. Із змісту рішення Мостиського районного суду Львівської області №448/1208/21 від 04.02.2022 встановлено, яке в даному спорі має преюдиційне значення згідно ст. 82 ЦПК України, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей, зокрема ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-15);

Згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області по справі №448/1208/21 від 04.02.2022 суд ухвалив задовольнити позовні вимоги частково, стягувати з позивача на користь відповідачки, на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн. щомісячно з 01.11.2021 і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років (а.с. 10-15); та виданий виконавчий лист №448/1208/21 від 29 березня 2022.

14. Крім того, із змісту цього рішення встановлено, що позивачка просила про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі 3500, 00 грн. Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, ствердив, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн. (а.с.10).

15. По вказаному виконавчому провадженні згідно постанови державного виконавця №68784176 від 02.05.2023 звернуті стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 - відрахування із суми доходів 70% до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадження, яка складає 25 050,01 грн. ОСОБА_1 отримує дохід у Головному управлінні ПФУ у Львівській області (а.с.16);

16. Згідно відомостей Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.09.2023 №68784176 начальника відділу виконавчої служби ОСОБА_11 сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів по виконавчому провадженні станом на 01.09.2023 становить 22 940, 52 грн. (а.с.89);

17.Згідно постанови старшого державного виконавця Ціжман О.С. Мостиського ВДВС у Яворівському районі Львівської області №6784176 від 02.02.2023 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с 220).

Із змісту даної постанови встановлено, що постановою від 12.04.2022 ВП №68784176 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчий лист №448/1208/21 виданий 29.03.2022 документ видав: Мостиський районний суд Львівської області про стягнення аліментів. Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 02.02.2023 за період з 01.11.2021 по 02.02.2023 в сумі 17550,01 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Боржник ухиляється від виконання зобов?язань, покладених на нього рішенням, яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

18. Згідно постанови старшого державного виконавця Ціжман О.С. Мостиського ВДВС у Яворівському районі Львівської області №6784176 від 04.01.2023 постановлено накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання рішення суду, оскільки боржником не виконане рішення суду (а.с 221);

19. Згідно довідки ТзОв «Щедро» від 11.11.2022 (а.с.34), яка видана ОСОБА_1 , де вказано, що він займає посаду вантажника, за постановою від 13.02.2020, ВП №61139287, виданою за виконавчим листом №2-414 від 07.11.2005 здійснюються відрахування з доходів боржника за період з 01.01.2020 до 31.10.2021. Встановлено, що з 05.01.2023 позивач звільнився з ТзОВ «Щедро» згідно запису у трудовій книжці (а.с.35).

20. ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з , що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №617598 від 06.12.2022 (а.с.28). Інвалідність встановлена до січня 2024 (а.с. 28), в подальшому встановлена до 01.01.2026 (а.с.153). Крім того, згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №610236 від 15.12.2023 , про умови та характер праці ОСОБА_9 вказано, що він може виконувати роботу за фахом без додаткових навантажень (а.с.153).

Також позивач перебував на стаціонарному лікуванні в медичних закладах: згідно виписки №4350/22 дата перебування: 24.10.2022 (а.с.18), виписки №6651, дата перебування з 09.05.2023по 24.05.2023 (а.с.20), виписка №4234, дата перебування з 14.02.2023 по 24.02.2023 (а.с.21), виписка №16182 (а.с.23), виписка № 45757 (а.с.25), виписка №11104 (а.с.27).

21. Згідно довідки про доходи позивача, йому нараховані виплати Львівського обласного центру зайнятості в сумі 12 103,23 грн. з червня 2023 по серпень 2023, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 17.01.2024; пенсійні виплати згідно із довідки відділу обслуговування громадян у Львівській області від 01.08.2023, де вказано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Городоцькому об`єднаному управлінні ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності, яка за період з лютого по липень 2023 року становить 17 822, 46 (а.с.62).

22. Довідки про доходи ОСОБА_1 , які долучені ним за період з січня 2013 до грудня 2013 (а.с.29), за 2014 рік (а.с.30), за 2015 рік (а.с.31), за 2016 рік (а.с.32), за 2017 рік (а.с.33), за 2020 рік (а.с.34) - суд не приймає до уваги, оскільки не стосується спірного періоду.

23. Позивач також долучив чеки (а.с. 36-61), зміст даних доказів не містить інформації щодо предмета доказування, а тому згідно вимог ст. 77 ЦПК України суд до уваги їх не приймає.

24. Син сторін ОСОБА_3 , 27.10.2003, проживає з відповідачкою, за адресою: АДРЕСА_3 , що не заперечили сторони спору та а підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.135).

Син учасників спору є студентом 2-го курсу Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка, навчається на державній формі навчання, строк закінчення закладу освіти 30.06.2026 згідно довідки №103 від 17.07.2023 (а.с.9);

25. ОСОБА_3 перебував на лікування та йому встановлений діагноз: ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта міжхребтова поперекова грижа 12мм; сечо-кам?яна хвороба, часті ангіни, хронічний тонзиліт, часто перебуває на стаціонарному лікуванні, згідно виписок із медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 13.10.2021 до 17.11.2023 (а.с. 116-134);

26. Відповідачка ОСОБА_2 працює музичним керівником в Судововишнянському ДНЗ, її заробітна плата в місяць становить 7800 грн. згідно довідки про доходи від 01.12.2023 (а.с.137).

27. Відповідачка має також на утриманні сина ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с.135), який є дитиною інвалідом (сонячна дитина) діагноз синдром ОСОБА_6 , а також встановлений діагноз целіакія, повинен бути на постійній безглютеновій дієті, плоско-вальгусна деформація обох стоп (а.с. 139-142);відповідачка також долучила чеки, зміст даних доказів не містить інформації щодо предмета доказування.

28. Із відповідачкою також спільно в одному будинку проживає її мама ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є пенсіонером, перенесла інфаркт, перебувала на стаціонарному лікування (а.с. 146-150);

29. Чоловік відповідачки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є пенсіонер, згідно довідки про доходи від 04.12.2023 (а.с138), його доходи з червня 2023 по листопад 2023 становлять 15 120,00 грн., отримує пенсію в розмірі 2520 грн. в місяць.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

V. Застосування норм права, що регулюють дані правовідносини та висновки суду

А. Загальні засади судочинства

30. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

31. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

32. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивачки власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок є в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

33. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці десятому пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003.

У справі «Belletv.France» Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

34. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

35. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

36. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

37. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

38. Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 3 липня 2014 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 по справі №521/6687/17.

Б. Щодо позовних вимог про зменшення розміру аліментів

Розглядаючи справу в межах вказаних вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України. У справі, яка розглядається судом, спір стосується розміру аліментів, призначених рішенням суду на утримання сина, який продовжує навчання.

39. Частинами 7, 8 статті 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

40. Згідно статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

41. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

42. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

43. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

44. Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану.

З наведеного вбачається, що законодавець передбачив та встановив можливість для особи, яка сплачує аліменти - що платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

45. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів зменшення розміру таких, позивач, як платник аліментів в позовній заяві, як на підставу такого зменшення відповідно до ст.192 СК України, покликався на погіршення свого майнового становища.

46. Згідно статті 201 СК України щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, вказано, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Висновок Суду щодо позовної вимоги про зменшення розміру аліментів

47. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з посиланням позивача на неможливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у раніше визначеному рішенням суду розмірі, та неможливістю вирішити даний спір в позасудовому порядку. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, будучи платником аліментів, просить зменшити розмір аліментів, який визначений судовим рішенням, з 2500,00 грн. до 1400, 00 грн., посилаючись на погіршення його здоров`я та зміну матеріального стану.

Правовою підставою позовних вимог зазначає ст.192 СК України.

48. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

49. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні

50. Судом встановлено, що згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області №448/1208/21 від 04.02.2022 суд ухвалив задовольнити позовні вимоги частково, стягувати з позивача на користь відповідачки, на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн. щомісячно з 01.11.2021 і до закінчення ним навчання, але не пізніше досягнення ним двадцяти трьох років (а.с. 10-15); та виданий виконавчий лист №448/1208/21 від 29.3.2022.

Крім того, із змісту цього рішення встановлено, що позивачка просила про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання в розмірі 3500, 00 грн. ОСОБА_1 був присутнім при розгляді справи, в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, ствердив, що згідний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн.

51. Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи згідно довідки від 06.12.2022 (а.с.28). Інвалідність встановлена до 01.01.2026 (а.с.153). та звільнився з роботи з 05.01.2023 року звільнився з ТзОВ «Щедро» згідно запису у трудовій книжці (а.с.35).

52. Вказані обставини свідчать про зміну матеріального стану та стану здоров`я платника аліментів в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.

При встановленні потреби в утриманні повнолітнього сина, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють його дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати, стан здоров`я батьків та сина, інші обставини, що мають значення.

53. У даному спорі встановлено відсутність у позивача - платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, які перебувають на утриманні платника аліментів.

54. Також суд враховує, що згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №610236 від 15.12.2023, про умови та характер праці ОСОБА_9 вказано, що він може виконувати роботу за фахом без додаткових навантажень (а.с.153).

55. Встановлено, що повнолітній син ОСОБА_3 , на утримання якого платник сплачує аліменти, перебував на лікування та йому встановлений діагноз: ускладнений остеохондроз поперекового відділу хребта міжхребтова поперекова грижа 12мм; сечо-кам?яна хвороба, часті ангіни, хронічний тонзиліт, часто перебував на стаціонарному лікуванні, згідно виписок із медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 13.10.2021 до 17.11.2023 (а.с. 116-134). Син проживає з відповідачкою, за адресою: АДРЕСА_3 , що не заперечили сторони спору та підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.135). Син учасників спору є студентом 2-го курсу Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка, навчається на державній формі навчання, строк закінчення закладу освіти 30.06.2026 згідно довідки №103 від 17.07.2023 (а.с.9), форма навчання сина є денною, він є студентом, що призводить до неможливості йому офіційно працевлаштуватися, навчальний заклад розташований в іншому населеному пункті від проживання сина, що очевидно призводить до додаткових витрат на проживання та проїзд.

56. Крім того, суд враховує спроможність матері надавати матеріальну допомогу синові. Встановлено, що відповідачка також має на утриманні неповнолітню дитину інваліда, діагноз синдром ОСОБА_6 , якому встановлений діагноз: целіакія, який перебуває на безглютеновій дієті, та має плоско-вальгусну деформаціяю обох стоп (а.с. 139-142), що потребує матеріальних витрат відповідачки. Крім того, встановлено, що відповідачка отримує дохід 7800,00 грн на місяць, проживає з матір`ю пенсійного віку, чоловік відповідачки є пенсіонером, дохід якого становить 2520 грн. в місяць.

57. Позивач просить зменшити розмір аліментів до 1400, 00 грн. зазначаючи, що аліменти в розмірі 2500, 00 грн. є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на ст. 201 СК України. Дане твердження суд до уваги не приймає оскільки особа віком від 18 років є повнолітньою згідно Закону України Про охорону дитинства". В даному спорі встановлено, що син учасників спору є повнолітньою особою, на не є дитиною в розумінні сімейного законодавства України. Тому положення ст. 182 СК України стосовно стягнення аліментів не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ст. 201 СК України до правовідносин, які склалися між сторонами, не застосовуються.

58. Крім того, із змісту рішення Мостиського районного суду Львівської області по справі №448/1208/21 про стягнення з нього на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн. встановлено, ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні 21.09.2021 та зазначив, що частково визнав позовні вимоги про стягнення аліментів, зазначив, що згідний сплачувати їх в розмірі 2500,00 грн. Дані обставини мають для суду преюдиційне значення згідно вимог ст. 82 ЦПК України та не підлягає доказуванню, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили; преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

При цьому, ОСОБА_1 посилається, на те, що наявне у нього захворювання є протягом тривалого часу життя, тому на момент розгляду справи про стягнення з нього аліментів був обізнаний із станом свого здоров`я.

59. Враховуючи наведене, приходжу до переконання, розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 2000, 00 грн. буде розумним, достатнім, відповідатиме його інтересам, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб.

60. Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

В. Щодо позовних вимог про зменшення розміру заборгованості по аліментах

61. Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

62. За змістом ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 постанови пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, від 01 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.

Висновок Суду щодо позовної вимоги про зменшення розміру заборгованості по аліментах

63. Розглядаючи справу в межах вказаної вимоги та наданих сторонами доказів, встановлено, що позивач ОСОБА_1 просить частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , яка виникла за виконавчим листом №448/1208/21 від 29.03.2022, починаючи з 01.01.2023 року до набранням рішенням законної сили, посилаючись на зміну його матеріального стану та погіршення здоров`я.

64. Слід звернути увагу, що така обставина як погіршення здоров`я та зміна матеріального становища позивача була врахована судом при вирішення позовної вимоги про зменшення розміру аліментів, встановлено наявність правових підстав для її часткового задоволення.

65. Також встановлено, що згідно відомостей розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.09.2023, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів по виконавчому провадженні станом на 01.09.2023 становить 22 940,52 грн. (а.с.89). Згідно постанови державного виконавця від 02.02.2023 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (а.с 220). У постанові також вказано, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 02.02.2023 за період з 01.11.2021 по 02.02.2023 - 17550,01 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Боржник ухиляється від виконання зобов?язань, покладених на нього рішенням, яке відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Крім того, згідно постанови державного виконавця від 04.01.2023 постановлено накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , з метою забезпечення виконання рішення суду, оскільки боржником не виконане рішення суду (а.с 221);

66. Суд зазначає, що наведені позивачем факти про погіршення стану здоров`я та матеріального стану самі по собі не можуть бути безумовною підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Суд враховує, що згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №610236 від 15.12.2023, про умови та характер праці ОСОБА_9 вказано, що він може виконувати роботу за фахом без додаткових навантажень (а.с.153). В свою чергу позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б безпосередньо підтверджували розмір заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина та розмір доходу позивача на час звернення з такими позовними вимогами, а також зміни в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, що в силу положень статей 12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

67. Також суд звертає увагу, що статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

68. У даному спорі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною вимогою в якій просить частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_3 , яка виникла за виконавчим листом від 29.03.2022, починаючи з 01.01.2023 року до набранням рішенням законної сили. При цьому, позивач звернувся із такою вимогою до відповідачки ОСОБА_2 , визначивши правовий статус Мостиський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - як третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

69. Встановлені під час розгляду спору обставини, переконливо доводять те, що правовідносини щодо наявної заборгованості за виконавчим провадженням на стадії виконання рішення суду існують саме між позивачем та виконавчою службою Пред`явлені у цій справі позивачем вимоги про часткове звільнення від заборгованості безпосередньо стосуються прав та обов`язків виконавчої служби та не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому її не було залучено відповідачем (співвідповідачем), оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Належний відповідач не може бути позбавлений права при розгляді даного спору захищати свою правову позицію, наводити свої доводи та міркування, доводити законність своїх дій тощо. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені, клопотання про її залучення до участі в справі в якості відповідача (співвідповідача) від позивача не надходило. А тому при відсутності належних відповідачів, суд не дає правової оцінки обґрунтованості позовних вимог в цій частині та представленим позивачем доказам, оскільки така оцінка може бути надана судом під час розгляду справи з усіма належними відповідачами.

70. При цьому суд позбавлений права самостійно заміняти неналежного відповідача або залучати співвідповідача, оскільки така ініціатива повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання.

71. Слід зазначити, що вирішення даного спору належним чином, без участі у справі належного відповідача, було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

При цьому, не можна покладати на третіх осіб будь-яких матеріально-правових обов`язків, а також установлювати чи захищати їх права, тобто виносити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

72. Розглянувши справу в межах заявленої позовних вимог в цій частині, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги про часткове звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, з наведених вище мотивів та підстав. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

73. Інші доводи та посилання сторін суд залишає поза увагою з огляду на відсутність їх значення для вирішення спору. Судом з`ясовані та відображені обставини, які мають значення для даної справи та вказані висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки.

74. У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04) висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; п. 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99; п. 30). У пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами» і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.

75. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00 §23, ЄСПЛ від 18.07.2006 року).

76. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в заявлених у позові межах. Матеріали справи не містять наявних обставин, а відповідачем не долучені докази, які б дали право визнати повністю недоведеними позовні вимоги позивача.

Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства, позивач звернувся за захистом своїх прав, керуючись нормами матеріального законодавства та ЦПК України. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи, Суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

VI. Судові витрати

77. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

78. Із змісту долучених позивачем квитанцій від 01.08.2023 та 21.08.2023 року, встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір за дві позовні вимоги в загальній сумі 2147,20 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 50 % сплаченого судового збору, у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, Суд

у х в а л и в:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:Мостиський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зменшення розміру аліментів та розміру заборгованості по аліментах - задовольнити частково.

2. Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа № 448/1208/21 від 29.03.2022, виданого Мостиським районним судом Львівської області, зменшивши їх розмір до грошової суми 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до завершення навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_3 віку 23 років.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 , сплачений ним судового збір у розмірі 1073 (тисячу сімдесят три) грн. 60 коп.

5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

6. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 19.08.2024.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мостиський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Грушевського, 22, м. Мостиська, Яворівського району, Львівської області).

Суддя Світлана ГІРЯК