РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/9846/22

Провадження № 22-ц/4815/927/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи за первісним позовом:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,

учасники справи за зустрічним позовом:
позивач ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Власюком Павлом Онуфрійовичем на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2024 року про відмову ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення понесених судових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності на майно, -
в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якому просив стягнути з нього на користь відповідача 214200,00 грн. в рахунок вартості частини автомобіля "Volkswagen Passat CC", д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 року випуску, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на нього та залишити автомобіль у його одноосібній власності.

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, у якому просить, серед іншого, визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль "Volkswagen Passat CC", д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 року випуску та поділити спільне майно подружжя, виділивши їй цей автомобіль.

У тому числі, поділити боргові зобов`язання згідно розписки від 05.06.2020 року на суму 10000 доларів США.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя, зокрема, і на даний транспортний засіб.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення понесених судових витрат задоволено частково.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності на майно задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 .
У порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок вартості частини транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 214200,00 грн., залишивши вказаний транспортний засіб у власності ОСОБА_2 .
Право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 - припинено.
У решті позовних вимог за первісним та зустрічним позовом відмовлено.

28 травня 2024 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла заява відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі, а саме ухвалення додаткового рішення в частині вирішення (встановлених судом обставин) позовної вимоги поділу боргових зобов`язань згідно боргової розписки від 05 червня 2020 року, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 10000,00 доларів США, кошти які використані в інтересах сім`ї на придбання автомобіля VOLKSWAGEN Passat, держ. № НОМЕР_1 , рік випуску 2015, кузов № НОМЕР_2 .
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №569/9846/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення понесених судових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності на майно відмовлено.
Ухвалу суду обґрунтовано тим, що враховуючи те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2024 року було вирішено та частково задоволено позовні вимоги як позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_1 так і позовні вимоги за зустрічним позовом позивача (відповідача за первісним) ОСОБА_2 , а в решті позовних вимог відмовлено з підстав, викладених у рішенні суду, а саме за недоведеністю позовних вимог, тому, в даному випадку, у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі.
Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_2 через свого представника адвоката Власюка П.О. оскаржила її в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що, незважаючи на заявлену в зустрічному позові, серед інших вимог, позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю боргових зобов`язань згідно розписки від 05.06.2020 року на суму 10000 доларів США та їх поділ, суд першої інстанції у своєму рішенні встановив, що саме за кошти, які отримані нею у позику згідно зазначеної розписки, було придбано автомобіль, проте не вирішив позовної вимоги щодо їх поділу.
Просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
02 серпня 2024 року представником ОСОБА_1 адвокатом Штундюком О.А. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що даний договір позики не є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки він був укладений без згоди ОСОБА_1 та ці кошти не було витрачено на придбання автомобіля.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду не надходило.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що немає підстав для ухвалення додаткового рішення, оскільки рішенням суду було вирішено та обґрунтовано частково задоволено позовні вимоги як позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) ОСОБА_1 так і позовні вимоги за зустрічним позовом позивача (відповідача за первісним) ОСОБА_2 , а в решті позовних вимог відмовлено за їх недоведеністю.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Наведений перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення, є вичерпним.

Таким чином ЦПК України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття додаткових судових рішень.

Завданням цивільного судочинства, в силу частини першої статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судове рішення має містити відповіді на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги, зазначити у разі потреби їх розмір, а також вирішувати питання про негайне виконання та про судові витрати (вимога повноти рішення). Процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням цієї вимоги.
Як роз`яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених відповідними нормами ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Судом встановлено, що у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 просила, серед інших позовних вимог, визнати спільною сумісною власністю подружжя боргові зобов`язання, згідно розписки від 05.06.2020 року на суму 10000 доларів США.
Поділити спільне майно подружжя, виділивши ОСОБА_2 , в тому числі, боргове зобов`язання на суму 10000 доларів США та припинити право спільної сумісної власності подружжя на нього.
У судовому засіданні, під час розгляду справи, було досліджено даний договір позики.
Із тексту рішення Рівненського міського суду Рівненської області вбачається, що, з урахуванням обставин справи, у задоволенні заявлених позовних вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, припинення права спільної сумісної власності на майно (за виключенням транспортного засобу) відмовлено за їх недоведеністю.
Тобто, судом першої інстанції ухвалено рішення щодо усіх позовних вимог за первісним та зустрічним позовом.
Колегія суддів зазначає, що питання ухвалення додаткового рішення (ст. 270 ЦПК України) слід відрізняти від питання оскарження рішення суду в апеляційному порядку (розділ Vглава 1 ЦПК України).

Основне рішення суду у даній справі, сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367,374,375, 381- 384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Власюком Павлом Онуфрійовичем залишити без задоволення.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.