Провадження № 2/641/396/2024 Справа № 641/7878/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Музиченко В.О.

за участю секретаря - Подосокорської А.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

справа № 641/7878/21

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у її вихованні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд: побавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувати з ОСОБА_4 на її користь по 1500,00 грн., щомісячно починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, передбачуваних додаткових витрат на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2012 року. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Потім шлюбі відносини між ними було припинені та рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.06.2014 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Відповідач близько місяця відвідував сина, а потім самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. До теперішнього часу він з сином не бачиться, не спілкується, не цікавиться станом його здоров`я, успіхами, досягненнями та взагалі життям. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року з ОСОБА_4 на її користь стягнені аліменти на утримання сина у розмірі частини з усіх видів доходу. Тривалий час відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів, на даний час він працевлаштувався та аліменти стягуються у примусовому порядку. Внаслідок відсутності відповідача та його самоусунення дитина не може отримати закордонний паспорт, отримати реєстрацію місця проживання. Дитина не пам`ятає та не знає свого батька. Внаслідок поведінки відповідача дитина вже у такому маленькому віці відчуває емоційну напругу, в сина виробляється комплекс неповноцінності порівняно з іншими дітьми. На даний час вона вже створила нову родину з іншим чоловіком, з яким зареєструвала шлюб. У чоловіка та її сина склалися дуже гармонійні відносини. Чоловік повністю здійснює усі обов`язки батька та син виявляє до нього сою прихильність, а рідного батька не пам`ятає. Вважає, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав. Також дитина відвідує секцію «Тхеквондо», що потребує додаткових значимих витрат, а стягуваних з відповідача аліментів не вистачає на утримання дитини. Вважає, що з відповідача мають бути стягнені додаткові витрати у розмірі 1500,00 грн. щомісячно.

Крім того, ОСОБА_4 подано позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у її вихованні. В обґрунтування позову, зазначено, що у них з ОСОБА_3 у шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду їх шлюб було розірвано, також рішенням суду з нього були стягнені аліменти на утримання дитини. Рішення про стягнення аліментів ним сумлінно виконувалось, заборгованість відсутня. Він ніколи не заперечував, щоб їх дитина проживала разом з матір`ю, оскільки після розлучення вони дійшли усної згоди, шо він може у будь-який час безперешкодно спілкуватися з дитиною, проводити з ним час, приймати участь у його вихованні, допомагати з навчанням, підтримувати та сприяти його розвитку. Колишня дружина разом з сином приїжджала до с. Левківка де вони проводили час разом з його батьками у 2015 та 2016 роках. Він дуже любить свого сина та дуже цінує час проведений з ним. Проте починаючи з початку 2020 року ОСОБА_3 почала забороняти зустрічатись з сином, обмежувала час їх спілкування та відмовляла у зустрічах. Потім, після того як вона створила нову сім`ю, вона повідомила, що його приїзди травмують дитину, ОСОБА_6 вже має нового тата та заборонила йому приїжджати до сина. Зазначив, що вказані дії ОСОБА_3 порушують його права та законні інтереси. Також, зазначив, що усі спроби дійти компромісу з ОСОБА_3 виявились марними, його телефонні дзвінки вона ігнорувала, побачитись з сином вже упродовж тривалого часу він не має можливості з огляду на те, що ОСОБА_3 цьому перешкоджає. Крім того, з початку військової агресії ОСОБА_3 повідомила, що вивезла дитину в безпечне місце, але куди - не повідомила. Він проти цього рішення не заперечував, але після стало відомо, що ОСОБА_3 вивезла сина за кордон і він його більше не побачить. Тривала відсутність зв`язку з сином вимусило його звернутись до суду з відповідним позовом.Також просить визначити наступні способи участі батька у спілкуванні та вихованні свого сина ОСОБА_5 , а саме: кожні перші та треті вихідні дні місяця- з п`ятниці по неділю, з 18.00 год. п`ятниці до 18.00 год. неділі з правом перебування дитини за місцем проживання батька; проживання сина у період шкільних канікул (крім літніх місяців) упродовж половини канікул за місцем проживання батька; проживання сина упродовж липня кожного року за місцем проживання батька; 19 грудня (наступного дня після дня народження дитини) кожного року з 10.00 год. до 18.00 год. з правом перебування дитини за місцем проживання батька; спілкування з сином мобільними пристроями зв`язку у період з 16.00 год. по 20.00 год.

Позивач за первинним позовом ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у її вихованні та зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що з відповідачем за первинним позовом вона перестала разом мешкати, ще коли дитині не було і двох місяців, останні 10 років він не звертався ані до органів опіки або служби у справах дітей, ані до суду з приводу перешкод у спілкуванні та не просив встановити графік участі у вихованні сина. Також, ОСОБА_3 зазначила, що з початку війни ОСОБА_4 не поцікавився ані безпекою дитини, ані його місцезнаходженням, ані станом його здоров`я. Син навіть не пам`ятає свого рідного батька, при цьому ОСОБА_3 жодного разу не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином. Поведінка ОСОБА_4 ґрунтувалась виключно на його власному небажанні приймати участь у житті сина.

ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дитину, у якому заперечення проти позову викладені аналогічним доводам його позовної заяви.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 було подано до суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_4 , яка рівнозначно є такою, як і відзив на позовну заяву ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у її вихованні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 29.05.2023 року матеріали справи передані за підсудністю до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.07.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.07.2023 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.10.2023 року об`єднано цивільну справу № 641/7878/21 (провадження 2/641/2621/2023) за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини з цивільною справою № 641/5359/23 (провадження 2/641/3167/2023) за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у її вихованні в одне провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі.

Представник позивача за первинним позовом, яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти позову ОСОБА_4 заперечувала та просила відмовити.

Представник відповідача за первинним позовом в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог за первинним позовом, просила задовольнити позовні вимоги щодо позовної заяви ОСОБА_4 щодо усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у її вихованні.

Представник третьої особи до суду не з`явився, надав письмову заяву с проханням розглядати справу за їх відсутності, надали висновок щодо заявлених позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін дослідивши письмові докази по справі дійшов до наступного.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Харків батьками зазначені: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_8 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.06.2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розірвано. Рішення набрало законної сили 08.07.2014 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.09.2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 стягнені аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів доходу щомісяця.

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 19.09.2020 року, після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_10 ». Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

З відповіді Змиївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 17871 від 25.08.2023 р. вбачається, що у відділі на примусову виконанні перебуває виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 641/7004/16-ц від 03.11.2014 р. про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини. 21.02.2020 року відкрито виконавче провадження. 13.03.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на усі доходи боржника ОСОБА_4 та постанову надіслано на місцем роботи КП «Харківводоканал». На теперішній час здійснюються відрахування за зазначеною постановою.

Висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради № 165 від 03.05.2023 року рекомендовано позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради № 127 від 13.03.2024 року встановлено, що малолітній ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований разом з матір`ю, ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією тренера по тхеквондо, ОСОБА_12 , КЗ «Харківської спеціалізованої школи І ступеня № 33, батько дитини ОСОБА_4 не спілкувався з тренером жодного разу, не брав участі у батьківських зборах, не цікавився успіхами та не переймався питаннями, пов`язаними з тренувальним процесом дитини. За інформацією тренера усіма фінансовими питаннями пов`язаними з придбанням форми для тренувань, спеціального захисного екіпірування для занять, участю дитини у змаганнях та у літніх спортивних таборах, займалась виключно мати дитини, ОСОБА_3 .

Згідно з інформацією класного керівника ОСОБА_13 , батько дитини ОСОБА_4 не спілкувався з вчителями дитини з питань пов`язаних з перебуванням та навчанням сина в закладі освіти, не виявляв інтересу щодо стану розвитку ОСОБА_5 та його успіхів під час освітнього процесу, не брав участі у батьківських зборах.

Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 1», де малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом фахівців з народження, станом здоров`я дитини та забезпеченням йому належного догляду опікується мати, ОСОБА_3 . Батько дитини, ОСОБА_4 , з питань, які стосуються здоров`я дитини, до поліклініки не звертався. Мати дитини, ОСОБА_3 , забезпечує лікування та відпочинок дитини. Так, матір`ю надані документи, які підтверджують, що дитина потребує лікування та догляду фахівців з приводу хвороби «Шинца». ОСОБА_3 турбується про відпочинок дитини, що підтверджується довідками про перебування дитини у 2020 та 2021 році на базі відпочинку «Кипарис».

Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним встановлення порядку участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за погодженням способу спілкування з матір`ю дитини, ОСОБА_3 та з урахуванням думки дитини.

Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.

Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За приписами п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених наст.164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Стороною позивачки не доведено, що поведінка відповідача відносно його синаа є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Висновком Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.05.2023 року № 165 надано рекомендацію щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини, оскільки це є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова ВС від 24.10.2018 року у справі № 761/2855/17, провадження № 61-35494св18).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини. її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір частки одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

З аналізу зазначеної норма права слід дійти висновку про те, що положення ст. 185 СК України, стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею, до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Суд звертає увагу позивачки та її адвоката на те, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від аліментів - коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На підтвердження позовних вимог позивачкою надано: рахунок № 12/06 від 12.06.2020 року, призначення платежу - оплата за готелі послуги на базі відпочинку «Кипарис», одна путівка, 10 діб, ціна за добу 770,00 грн., сума до сплати 15400,00 грн., рахунок № 12/06 від 16.06.2020 року, призначення платежу - оплата за готелі послуги на базі відпочинку «Кипарис», дві путівки, 10 діб, ціна за добу 770,00 грн., сума до сплати 15400,00 грн. Рахунки надані ФОП ОСОБА_14 . У рахунку вказано «платник - той самий», доказів ким сплачені вказані рахунки матеріали справи не містять.

Також матеріали справи містять довідки, що ОСОБА_15 перебував на базі відпочинку «Парк-готель Кипарис» з 13.06.2020-23.06.2020 р. та у період з 16.06.2021-05.07.2021 р. Довідки не містять підпису особи, яка їх видала.

Також позивач надано квитанцію про придбання велосипеда від 26.09.2020 року (а.с. 12 зворотня сторона), однак в квитанції не вказано ким був придбаний велосипед та неможливо встановити для кого він був придбаний.

Позивач в позові зазначає, що відвідування сином секції «Тхеквондо» коштує 3000 грн. на місяць, однак жодних підтверджень цьому не надала.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача, коштів у розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України, а є поточними витратами на утримання дітей (аліментами), у тому числі на навчання, відпочинок, купівлю взуття, одягу. Також суд звертає увагу, що позивачем не підтверджено належними доказами додаткові витрати на утримання дитини, матеріали справи містять довідки за період з 2020-2021 років, за період з 2022 по 2024 роки позивачем не надано жодних доказів про відвідування дитиною секцій або гуртків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач не довів наявність обставин, з якими стаття 185 СК України пов`язує участь батьків у додаткових витратах на дитину, а зазначені позивачем витрати ніякого відношення до додаткових не мають.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч.1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Зі змісту процитованих вище положень закону слідує, що підставою для усунення судом перешкод одному з батьків у спілкуванні з дитиною та визначення судом порядку та способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною є те, що інший з батьків чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні або ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування з вказаних питань.

При цьому згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином саме позивач, звертаючись до суду з подібним позовом, має надати докази того, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні або ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування з вказаних питань.

Проте долучені до позовної заяви письмові докази взагалі не містять доказів, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною та факти перешкоджання позивачу в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною заперечила сама ОСОБА_3 .

З врахуванням описаного вище суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку з його недоведеністю.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні як первісного так і зустрічного позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок сторін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст 4, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 153, 157-159, 164, 165, 166,181,182, 185, 243, 244 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 59,60 ЦК України-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у її вихованні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , м. Харків вул. Чернишевського 55.

Повний текст судового рішення виготовлений 02.09.2024 року.

Суддя В. О. Музиченко