Справа № 127/298/24
Провадження № 22-ц/801/1702/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 рокуСправа № 127/298/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Ковальчука О.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю.О.,

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лущанця М.В., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Богачук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Вінниці цивільну справу №127/298/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лущанця Миколи Васильовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року, яке ухвалив суддя Бойко В.М. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 30 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в :

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 є керівником фірми, яка займається виготовленням модульних будинків. Декілька років тому у неї складися неприязні стосунки з ОСОБА_2 , який працює водієм з доставки будівельних матеріалів в різних організаціях, у тому числі на замовлення позивача.

Однак, під час виконання одного із завдань, ОСОБА_2 було пошкоджено готову продукцію, що нанесло позивачці чималого матеріального збитку, тому з ним склалися неприязні стосунки.

Вважає, що ОСОБА_2 вирішив через мережу Інтернет поширити відносно неї неправдиву інформацію. Так, в листопаді на сайті фірми module.lviv.ua ОСОБА_2 розмістив завідомо неправдиву інформацію наступного змісту: «Це аферисти Лігутко. Введіть в пошук «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втекли в Львів. Привласнили кошти, які призначалися військовим». Вказана недостовірна інформація сильно образила позивачку і завдала непомірних душевних страждань, оскільки підприємницькою діяльністю вона займається на підставі дозвільних документів, сплачує податки, а з початку повномасштабного вторгнення росії на територію України допомагає коштами захисникам. Проте, викладена відповідачем недостовірна інформація, поширилася серед знайомих, та людей, яких цікавить її продукція, що негативно вплинуло на репутацію позивачки.

Таким чином, просила суд визнати інформацію, яку поширив через мережу Інтернет ОСОБА_2 на сайті ТзОВ «Модуль Львів Україна» module.lviv.ua 19 листопада 2023 року, а саме: «Це аферисти ОСОБА_3 . Введіть в пошук «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втекли в Львів. Привласнили кошти, які призначалися військовим» недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача в строк не пізніше 5 днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом публікації тексту рішення суду через мережу Інтернет на сайті ТзОВ «Модуль Львів Україна» module.lviv.ua із зазначенням, що згідно рішення суду викладена ним 19 листопада 2023 року інформація: «Це аферисти Лігутко. Введіть в пошук «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втекли в Львів. Привласнили кошти, які призначалися військовим» є недостовірною. Крім того, стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100000 грн та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року в задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що інформація, яка вказана в статті є саме оціночними судженнями автора, його суб`єктивні думки, і не може тлумачитись як поширенням недостовірної та такої, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 , а також, те, що позивачем не доведено, що саме відповідач ОСОБА_2 поширив вказану інформацію. Крім того, оскільки не встановлено порушень прав позивача, які б підлягали захисту, відсутні і підстави для стягнення моральної шкоди.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Лущанець М.В. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини, що мають значення для справи; внаслідок неправильної оцінки доказів, відхилив докази подані стороною позивача; зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що недостовірна інформація викладена відповідачем ОСОБА_2 в мережі Іетернет, а саме «Кинули пів Вінниці і втекли в Львів. Привласнили кошти, які призначалися військовим», є оціночним судженням, а не твердженням та не може бути предметом судового захисту.

Крім того, вважає, що наведені докази в достатній мірі підтверджують той факт, що саме ОСОБА_2 виклав недостовірну, неправдиву інформацію через мережу Інтернет, оскільки йому було відмовлено у задоволенні позовів до ТОВ «Модуль Хаус Україна» засновником якого є чоловік ОСОБА_1 , з якими він звертався до судів Вінницької та Чернівецької областей.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Красіловський В.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

Судом встановлено, що на аркуші справи №14 міститься скріншот сторінки із назвою «Це аферисти Лігутко! Введіть в пошуку «Лігутко» і побачите. Кинули пів Вінниці і втікли в Львів. Привласнили кошти які призначалися військовим».

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що відповідач ОСОБА_2 поширив недостовірну і негативну інформацію викладену на сайти ТОВ «Модуль Львів Україна».

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положенням статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Верховний Суд у постанові від 01 червня 2022 року у справі №607/19370/20 зробив висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, її недостовірність, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини 3 статті 175 ЦПК України). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 , від 30 січня 2020 року у справі № 509/4966/17.

Оскільки позивач не зазначив у позовній заяві власника веб-сайта, який створив технологічну можливість та умови для поширення відповідачем інформації про позивача та не заявив до нього клопотання про його залучення до участі у справі в якості співвідповідача, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позову з цих підстав слід відмовити.

У силу наданих процесуальним законом повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення до участі у справі співвідповідачів, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених статтею 367 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не робить висновку щодо обґрунтованості та доведеності позову, оскільки суд може зробити такий висновок лише за умови залучення до участі у справі всіх належних відповідачів.

Враховуючи те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, у задоволенні яких відмовлено, підстав для задоволення вказаної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди апеляційним судом також не вбачається.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 11 липня 2018 року у справі № 658/1795/17-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 344/10697/15-ц, від 13 лютого 2019 року у справі № 687/1125/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 753/4350/17.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині підстав відмови в задоволені позову, шляхом викладення мотивувальної частини рішення у тексті цієї постанови, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, однак вказав помилкові мотиви та підстави для такої відмови, судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні у його мотивувальній частині.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення у його мотивувальній частині, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лущанця Миколи Васильовича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 квітня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 серпня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Ковальчук О.В.

Рибчинський В.П.