ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6246/24 Справа № 175/6089/23 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів: - Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» (з 14.06.2018 АТ КБ «ПриватБанк) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 15.08.2019. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Сторони визначили, що договір складається з Анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів. Проте, позичальник не дотримується умов кредитного договору, не сплачує кредит, проценти за користування ним у розмірі та порядку, визначеному договором. Заборгованість відповідача станом на 22.05.2023 становить 62 068,92 грн., з яких: 51 811,17 грн заборгованість за кредитом; 10 257,75 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором..

Тому, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 960,85 грн. та судові витрати.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.08.2019, в розмірі 62 068,92 гривень станом на 22 травня 2023 року, яка складається з наступного: - 51 811,17 грн заборгованість за кредитом; - 10 257,75 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом,- 0,00 грн заборгованість за комісією; - 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Розподілено судові витрати з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в сумі 2 684,00 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на користь банку.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку.

Доводи скарги зводяться до незгоди із розміром заборгованості, оскільки на момент розгляду справи, позивачем не було враховано декілька платежів, які вона сплатила.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог стягнувши з неї суму боргу у розмірі 62 068, 92 грн., замість 37 960, 85 грн, які просив стягнути позивач.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Встановлено, що 15.08.2019 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, про що свідчить її особистий підпис. Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України, який в подальшому збільшився до 50 000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 22.05.2023 року з`явилась заборгованість в розмірі 62 068,92, яка складається з наступного: 51 811,17 грн заборгованість за кредитом; 10 257,75 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови,які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).

За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що15 серпня 2019 року з відповідачем було укладено договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні Анкети-заяви позичальник погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну карту з кредитним лімітом, при цьому зобов`язався повернути витрачену частину кредиту та сплатити відсотки за користування ним. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 Взяті на себе зобов`язання за договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним належним чином не виконувала, в неї утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути.

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, надано: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 15.08.2019 року (підписану відповідачем), Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 15.08.2019 року , Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 12 квітня 2021 року (підписані відповідачем електронним підписом 12.04.2021 року о 16-50 год.), виписку за договором за період із 15.08.2019-24.05.2023 року, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видачу ОСОБА_1 кредитної картки, копія паспорта позичальника.

Відповідач не заперечував факт підписання зазначених Анкет-заяв та Паспорту споживчого кредиту, а також факт користування кредитними коштами, отримання кредитної картки. З апеляційної скарги вбачається, що позичальник вважає недоведеним розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивачем доведено існування між сторонами кредитних зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів, та не виконання цих зобов`язань з боку відповідача.

Посилання скаржника на недоведеність розрахунку заборгованості спростовується наданими позивачем доказами та наведеними вище обставинами, які суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив.

Крім того, відповідачем не спростовано фактичне користування ним кредитними коштами, що слідує з виписки за договором, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 58-70) та є належним доказом щодо заборгованості відповідача, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі N 200/5647/18-ц (провадження N 61-9618св19).

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків місцевого суду, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалене у справі рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, то розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, не проводиться.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: