У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

в с т а н о в и в:

Представник заявниці, адвокат Сініло Тетяна Валеріївна, що діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із вищевказаною заявою, в якій просить:

- встановити факт реєстрації шлюбу укладеного 29 грудня 2023 в м. Сімферополь АР Крим, Україна Відділом записів актів цивільного стану м. Сімферополь Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 3 від 29.12.2023 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином України, уродженцем м. Сімферополь, АР Крим, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України, уродженкою м. Сімферополь АР Крим. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу присвоїти: « ОСОБА_3 »;

- поновити актовий запис про шлюб ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 29 грудня 2023 року, у якому зазначити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Сімферополь, АР Крим, який проживає у АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, уродженка м. Сімферополь АР Крим, яка проживає у АДРЕСА_2 , зареєстрували шлюб 29 грудня 2023 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 »;

- встановити факт народження дитини жіночої статі, надане батьками ім`я - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження дитини: м. Сімферополь Автономна Республіка Крим, Україна, відомості про матір внести: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, відомості про батька внести: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як видно із поданої до суду заяви та доданих до неї документів, заявники просять суд встановити 2 факти, що мають юридичне значення. Проте до заяви про встановлення факту не додано документ щодо сплати судового збору за подання такої заяви.

Пунктом 4 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана, зокрема, фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року складає 3028 грн.

На підставі зазначеного, судовий збір за подання заяви у цій справі підлягає сплаті у розмірі 1211,20 грн. (3028х0,2х2 = 1211,20).

Згідно з положеннями ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 968,96 грн. або надати документи, які підтверджують звільнення заявника від сплати судового збору.

Інформація про платіжні реквізити щодо сплати судового збору відображена, зокрема, на офіційному веб-порталі Судової влади України на сторінці Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за посиланням https://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/zbr/.

Також суд звертає увагу, що частина 1 ст. 318 ЦПК України встановлює вимоги до заяви, а саме: у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2 ст. 318 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», встановлено, що у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі №287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) зазначено, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови)».

Так, судом встановлено, що відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням регулює Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.

Статтею 6 цього ж Закону передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

За приписами ч. 2 та ч. 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зі змінами, які набули чинності 07 травня 2022 року, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Згідно п.14 глави 1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України (від 18.10.2000 № 52/5 із змінами та доповненнями),у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника.

Як встановлено, до матеріалів справи не додано висновок органу реєстрації актів цивільного стану щодо розгляду за зверненням заявників питання про здійснення реєстрації шлюбу на підставі наявних та поданих заявниками документів.

Касаційним цивільним судом у складі Верховного суду, була викладена позиція в інформаційному листі від 22.04.2021 вих. № 985-О-208-21 щодо положень цивільного процесуального закону, які не вимагають від осіб, що звертаються до суду із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Однак, положення частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазнали змін. При цьому лист Верховного Суду № 985/0/208-21 від 22.04.2021 містить методичні рекомендації, виходячи з норм діючого на той час законодавства та без урахування відповідних змін у законодавстві станом на день звернення з вказаною заявою.

Тобто, на момент звернення заявників з даною заявою, чинною редакцією частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено порядок встановлення факту народження особи на окупованих територіях та визначено компетентний орган, на який покладено такі повноваження.

На підтвердження факту реєстрації шлюбу заявниками подано копії документів, які були видані на тимчасово окупованій території, а саме: копію документа, виданого іноземною мовою «свидетельство о заключении брака», виданого 29.12.2023 т.з. «отделом записи актов гражданского состояния г. Симферополя Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции».

Вказані документи відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану, визнаються дійсними в Україні.

Зазначені обставини свідчать про те, що заявник має можливість здійснити державну реєстрацію шлюбу в будь-якому органі державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Отже, підставою для проведення державної реєстрації шлюбу, відповідно до вищезазначеного закону є звернення заявника до органу державної реєстрації актів цивільного стану. До заяви адвокатом не надано доказів звернення із відповідною заявою до органів, що здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану та їх відмову.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, суд вважає, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 185, ст. ст. 293, 294, 315, 316 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без руху.

Повідомити заявницю про необхідність виправити зазначені недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Шепетко