Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
26.08.2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2024 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 14.03.2024 року у цивільній справі №394/991/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 14.03.2024 року у цивільній справі №394/991/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 05.07.2024 року їй стало відомо через заблоковані приватним виконавцем її рахунків в установах банках через накладення арешту на все їй належне її майно на підставі заочного рішення від 14.03.2024 року.

На звернення заявниці приватний виконавець вказав, що наразі розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції від 14.03.2024 року справи № 394/991/23 провадження № 2/394/57/24 судом та зупинення за ухвалою суду виконання заочного рішення він призупинить виконання заочного рішення.

Від Новоархангельського районного суду Кіровоградської області заявниця не отримувала жодних судових повісток по справі № 394/991/23, копії позову з додатками по справі № 394/991/23, копію заочного рішення від 14.03.2024 року справа № 394/991/23 провадження № 2/394/57/24 суду першої інстанції через те, що тимчасово перебувала з 01.12.2023 року по 16.06.2024 року в республіці Польща згідно закордонного її паспорта серія НОМЕР_1 виданого 08.12.22 року органом 3525.

08.07.2024 року суд видав заявниці копію заочного рішення від 14.03.2024 року.

Заявниця пропустила з поважних причин строк на подачу по даній цивільній справі відзиву на позов та оскарження заочного рішення.

Заочним рішенням суду першої інстанції від 14.03.2024 року суд стягнув із заявниці на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитом в сумі 53500 грн., яка складається з наступного, суми кредиту в сумі 25000 грн.; суми процентів за користування кредитом в сумі 28500 грн., інфляційні витрати в розмірі 11235 грн., 3% річних в розмірі 2607,58 грн. та судовий збір в сумі 2147,20 грн., а всього підлягає стягненню 69489 грн. 78 коп. та стягнув з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» понесені судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 10000 грн., з яким вона не може погодитися через низку порушень позивачем матеріального та цивільного процесуального права України.

Оскільки позивач не надав належний розрахунок про правничу допомогу адвоката в сумі 10000 грн.. передбачений нормами і положеннями матеріального та цивільно-процесуальним правом України.

Наголошувала, що вона не укладала у письмовій формі та не підписувала 26.12.2021 року з ТОВ «Авентус Україна» електронний договір № 5283748 про надання споживчого кредиту на загальну суму - 25000 грн. за допомогою Інформаційно- телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна».

В заочному рішенні суду першої інстанції від 14.03.2024 року не містяться підтвердження, що саме ці витяги розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання кредитних послуг ТОВ «Авентус Україна» електронний договір № 5283748 від 26.12.2021 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані ТОВ «Авентус Україна» до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату простроченого тіла кредиту, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання кредитних послуг ТОВ «Авентус Україна», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Заявниця просить суд поновити їй строк на оскарження заочного рішення суду першої інстанції від 14.03.2024 року справа № 394/991/23 провадження № 2/394/57/24 та скасувати заочне рішення суду першої інстанції від 14.03.2024 року /а.с.1-6/.

Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Окрім того наголосила, що будь-яких коштів від відповідача у формі кредиту не отримувала, коли ухвалювалось судове рішення у справі вона перебувала за кордоном.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в судове засідання не з`явився, але разом з тим надіслав до суду заяву в якій просив проводити судове засідання у справі за відсутності представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд заслухавши заявницю та дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.03.2024 року вирішено позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитом в сумі 53500 грн., яка складається з наступного: суми кредиту в сумі 25000 грн.; суми процентів за користування кредитом в сумі 28500 грн., інфляційні витрати в розмірі 11235 грн., 3% річних в розмірі 2607,58 грн. та судовий збір в сумі 2147,20 грн., а всього підлягає стягненню 69489, 78 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» понесені судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 10000 грн.

Заявниця в заяві наголосила, що від Новоархангельського районного суду Кіровоградської області вона не отримувала жодних судових повісток по справі № 394/991/23, копії позову з додатками по справі № 394/991/23, копію заочного рішення від 14.03.2024 року справа № 394/991/23 провадження № 2/394/57/24 суду першої інстанції.

Зазначила, що тимчасово перебувала з 01.12.2023 року по 16.06.2024 року в республіці Польща згідно закордонного її паспорта серія НОМЕР_1 виданого 08.12.22 року органом 3525.

Про постановлене заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.03.2024 року дізналася від приватного виконавця, а його (рішення) копію отримала лише 08.07.2024 року.

На це суд зважує на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч. 1 ст. 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до частин 1 та 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Ч. 1 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ЦПК України відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасник вважається повідомленим про день і час проведення судового засідання у разі відсутності за зареєстрованим місцем проживання, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_1 станом на 01.12.2023 року була зареєстрована по АДРЕСА_1 /а.с.91/.

За зазначеною адресою Новоархангельським районним судом Кіровоградської області не одноразово було спрямовано судові повістки про виклик до суду. Конверти з зазначеними документами були повернуті з відміткою адресат «за відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» /а.с.125, 126/.

Але разом з тим, суд відмічає, те, що заявниця фізичного не могла бути повідомлена про розгляд справи та ухвалене у справі рішення, оскільки перебувала за кордоном, про цю обставину суду не було відомо.

За таких обставин суд вважає, що заявницю не було повідомлено про розгляд справи не з вини суду, а з вини органу, який повернув суду документи про відсутність її (відповідачки) за місцем проживання.

Відповідно до положень п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 року у справі № 2-6236/11, провадження № 61-6596ск20, сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Ст. 284 ЦПК України визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Виконавчий лист по справі за заявою представника позивача було направлено 28.05.2024 року /а.с.128/.

На погляд суду, як вказує заявниця, що копія заочного рішення суду по справі була отримана нею лише 08.07.2024 року може бути підставою для обрахунку саме з цього часу перебігу строку на перегляд заочного рішення суду, оскільки заявник вважається таким, що не отримав рішення суду, оскільки перебував за кордоном.

Згідно ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Ч. 1 ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У рішенні від 03.04.2008 року ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається мотивувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» («PONOMARYOV v. UKRAINE», № 3236/03).

У рішенні від 29.10.2015 року ЄСПЛ звернув увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення. Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У постанові від 28.04.2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою(«Volovik v. Ukraine», № 15123/03, § 53, 55, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).

Згідно з цим принципом жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Хоча саме національним судам, перш за все, належить ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, проте їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. ЄСПЛ встановив, що у справі, яка ним переглядалася, національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Суд зробив висновок, що сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було зазначити причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника. Отже, національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції («USTIMENKO v. UKRAINE», № 32053/13).

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/39, ECHR 2003-IX, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» №32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Враховуючи наведене, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили та є чинним, є порушенням принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

В поданій заяві та судовому засіданні заявниця довела поважність пропуску строку на перегляд заочного рішення, який на погляд суду підлягає поновленню.

Суд з урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що заявницею не пропущено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, та враховуючи те, що вона перебувала за кордоном, не отримувала коштів від відповідача (вказала у судовому засіданні) і не могла скористатись своїми процесуальними правами наявні всі правові підстави для скасування ухваленого у справі заочного рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто персоніфікованим суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи ту обставину, що суд поновлює строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, то відповідно за зазначених вище підстав підлягає і скасуванню ухвалене заочне рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 126, 127,131, 258, 259, 260, 283, 284 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 , строк на оскарження заочного рішення ухваленого 14.03.2024 року у цивільній справі № 394/991/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Скасувати заочне рішення ухвалене 14.03.2024 року у цивільній справі № 394/991/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і призначити справу до розгляду на 09.00 год. на 27 вересня 2024 року за правилами загального позовного провадження.

Копію ухвали негайно направити сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 26 серпня 2024 року.

Суддя: