Справа № 344/8914/24
Провадження № 2-о/344/252/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини батьком,

ВСТАНОВИВ:

в заяві вказано: «…Ми, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з серпня 2015 року. Від цього шлюбу у нас народилась донечка - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 28 листопада 2017 року). 22.09.2022 року рішенням Івано-Франківського міського суду у справі № 344/8659/22 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . З листопада 2021 року дитина проживає зі мною, що підтверджується і рішенням Івано-Франківського міського суду у справі № 344/8659/22, та повністю знаходиться на моєму утриманні. Також ми з матір`ю дитини узгодили той факт, що наша спільна дитина: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає з батьком ОСОБА_2 з листопада 2021 року на повному його одноособовому вихованні, утриманні, забезпеченні та опікунстві, про що підписано нотаріально засвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей. Станом на сьогодні виникла необхідність юридичної фіксації факту знаходження дитини на одноособовому утриманні з метою оформлення документів для отримання соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним з батьків, а також для інших обставин, які можуть мати місце у житті дитини, виходячи виключно з інтересів самої дитини. Як вбачається з матеріалів справи, визначеним є місце проживання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком - ОСОБА_2 , донька знаходиться на повному його одноособовому вихованні, утриманні, забезпеченні, саме тому проситиму суд встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_2 , як батько самостійно та одноособово виховую та утримую доньку. Існує необхідність вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідне оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків…».

Тому заявник просив суд встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , самостійно та одноособово виховує та повністю самостійно утримує неповнолітню дитину, доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні представник заявника надала перед судом пояснення про те, що для зняття дитини з місця реєстрації необхідно встановлення відповідного факту, що є метою подання відповідної заяви; спір між сторонами не існує, оскільки нотаріально посвідчено договір; вже є судове рішення про визначення місця проживання дитини з батьком окремо від матері.

Заінтересована особа подала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву заявника визнала.

Судом встановлено наступні обставини.

22.09.2022 року рішенням Івано-Франківського міського суду у справі № 344/8659/22 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони узгодили, що дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає з батьком ОСОБА_2 з листопада 2021 року на повному його одноособовому вихованні, утримані, забезпеченні та опікунстві, про що підписано нотаріально засвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей.

Згідно ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Отже заява підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник звернувся до суду до часу ухвалення змін до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 18/05/2024.

В судовому засіданні представник заявника надала перед судом пояснення про те, що метою звернення до суду є здійснення права на реєстрацію та зняття з реєстрації дитини за місцем проживання; до будь-яких органів та установ заявник не звертався, відмов від них не отримував, спори з вказаними органами та установами відсутні; для будь-якого зловживання правами дану заяву не подано.

Таким чином заяву не подано для вирішення інтересів у відповідній сфері, відповідні спори відсутні.

Заінтересована особа подала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву заявника визнала. У свою чергу за змістом положень ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї.

08/05/2024 між сторонами укладено договір щодо здійснення батьківських прав за яким визначено порядок здійснення батьківських прав щодо дитини, який посвідчено в нотаріальному порядку, що передбачено положеннями СК України.

Відповідно до довідки Черніївського закладу дошкільної освіти «Мрія» від 07/05/2024 №18 заявник утримує дитину і вона перебуває на його вихованні, приводить її до садка і забирає; заінтересована особа не відвідує дошкільний заклад, навчанням і розвитком дитини не цікавиться. Так само відповідно до довідки Черніївської лікарської амбулаторії ЗПСМ від 07/05/2024 № 350 заінтересована особа не приймає участь у вихованні дитини, не відвідує з дитиною сімейного лікаря, не цікавиться здоров?ям та розвитком дитини.

Зазначені документи було подано на час вирішення спору щодо місця проживання дитини з заявником за відповідним судовим рішенням.

08/05/2024 заінтересована особа склала нотаріальну заяву, за якою вказала, що дитина сторін проживає з заявником та перебуває на його утриманні і вихованні.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду від 22/09/2022 розірвано шлюб сторін та визначено місце проживання дитини із заявником.

Судове рішення про вирішення спору в частині визначення місця проживання дитини є судовим актом про встановлення юридично значимої обставини перебування дитини на вихованні та утриманні дитини одним із батьків.

Той із батьків з ким проживає дитина за судовим рішенням про визначення її місця проживання і визначається за судовим актом в якості особи під самостійною опікою, доглядом, якої перебуває дитина, яка самостійно здійснює утримання та виховання відповідної дитини.

Відповідно до довідки обслуговуючого кооперативу «Житловий дім №11» від 08/05/2024 дитина сторін фактично проживає із заявником та перебуває на його утриманні; матір дитини не проживає із дитиною, заінтересована особа не бере участі у вихованні та утриманні доньки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже за судовим рішенням про визначення місця проживання дитини із заявником не обмежено права заінтересованої особи, не звільнено її від виконання її обов?язків. Так само за заявою в даному провадженні заявник звернувся не для обмеження прав заінтересованої особи, а для забезпечення йому самостійної можливості реалізації його прав за фактичних умов, що існують між сторонами, самостійного виховання і утримання дитини, що у свою чергу впливає на особливості реалізації прав батьків, які самостійно виховують та утримують дитину та обмежує такі правомочності, які реалізуються батьками спільно, одночасно, взаємно або за згодою. Перелік зазначених правомочностей за змістом широкий, частково відображений метою, що вказана в заяві заявника в якості визначеної ЦПК України обов?язкової умови звернення в даному виді судового провадження.

Так відповідно до довідки з місця проживання заявника і дитини заінтересована особа не проживає в їх місці проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже судові спори сторін вже вирішено судовим рішенням, частина прав і обов?язків та юридичних фактів врегульовано та встановлено за змістом нотаріального договору сторін.

Таким чином між сторонами вже є судове рішення про вирішення їх спору про право, а тому дана заява не пов?язана із вирішенням спору про право, про що в судовому засіданні надала пояснення представник заявника.

Відповідно до зазначеного заявник в даному провадженні не належить до загальної категорії осіб, які можуть звернутися за встановлення факту в позасудовому порядку, оскільки щодо відносин заявника та заінтересованої особи вже ухвалено судове рішення про визначення самостійного порядку виховання та утримання дитини сторін.

Так само заінтересована особа подала заяву про визнання заяви.

Отже звернення до суду за відповідною заявою заявника не належить до правовстановлюючих, а є правопідтверджуючою формою звернення до суду, що також вказує на визначення його вирішення за правилам окремого провадження.

Представником заявника доведено перед судом, що реалізація права на самостійне виховання дитини перебуває в колізії із правовими нормами, якими визначено рівність прав батьків у здійсненні цих прав і їх здійснення взаємно, спільно та одночасно.

Так само суду не надано доказу обставини, що заінтересована особа позбавлена батьківських прав чи дитину відібрано у відповідного із батьків.

Крім цього, оскільки сторони є батьками, а не опікунами та піклувальниками, тому представником заявника однозначно доведено перед судом, що до матеріальних відносин сторін застосуванню підлягають відповідні презумпції, які містяться в СК України та інших актах цивільного законодавства, що вимагає у заявника додаткового зусиль у регулюванні порядку та форм здійснення його самостійного права.

Додатково до зазначеного необхідно підкреслити, що права і обов`язки батьків є рівними та взаємними. Праву одного з батьків кореспондує обов`язок іншого не перешкоджати у здійсненні права на виховання дитини. У випадку одночасної та спільної реалізації та виконання прав і обов`язків заявник обмежений в ефективному, своєчасному та релевантному здійсненні його права, в тому числі і поза межами сімейних відносин із заінтересованою особою.

Таким чином юридичний факт самостійного виховання дитини сторін цього провадження вже встановлено судовим рішенням про визначення місця проживання дитини з заявником, а отже він вже встановлений.

Права на повторне встановлення вже встановленого факту, що має юридичне значення стороною заявника не доведено.

Також втрату юридичної сили рішення про визначення місця проживання дитини виключно із заявником адвокатом заявника не доведено, в письмовій заяві не вказано.

За змістом розділу IV ЦПК України Окреме провадження не встановлено та не гарантовано повторне встановлення вже встановлених судовими рішеннями юридичних фактів. Та обставина, що самостійне утримання і виховання дитини сторін встановлено в якості факту, що має юридичне значення за судовим рішенням, яким вирішено відповідний спір сторін теж не передбачає необхідність повторного звернення із встановленням даного факту повторно.

Разом з цим в ч. 1 ст. 293 ЦПК України вказано, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Отже відповідна легітимна мета може бути досягнута за формою підтвердження наявного у заявника права задля забезпечення можливості ефективної реалізації такого права за особливих обставин, або за умови виникнення нових обставин, після ухвалення попереднього судового рішення, або задля реалізації прав, які можуть виникнути в наступному, або задля реалізації прав в нових правових відносинах, які передбачені в СК України.

Тому заявником доведено правові підстави для звернення до суду в частині підтвердження вже наявного юридичного факту та з урахуванням реалізації зазначеного в письмовій заяві права.

Так само будь-яких прав дитини цим судовим рішенням не порушено, оскільки вже існує судове рішення про визначення проживання дитини з заявником.

Правопідтверджуючі форми звернення до суду також передбачені цивільною правовою доктриною, врегульованою міжнародними правовими актами України.

Необхідно зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальні послуги» соціальні послуги за типами поділяються на комплексні соціальні послуги, що передбачають узгоджені дії фахівців з надання постійної або систематичної комплексної допомоги (догляд, виховання, спільне проживання, соціальний супровід, кризове втручання, підтримане проживання, соціальна адаптація, соціальна інтеграція та реінтеграція тощо).

Таким чином догляд, утримання та виховання дитини батьком не належить до видів соціальних послуг, що надаються фахівцями з надання постійної або систематичної комплексної допомоги.

Отже і у відповідній частині заяви заявником та його адвокатом не обґрунтовано ні мети звернення до суду в порядку окремого провадження, ні права, що реалізується за такою формою звернення.

Відповідно судом відмовлено в задоволенні заяви у відповідній частині.

В ч. 2 ст. 77 ЦПК України вказано, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже за умови зазначення в заяві мети звернення у формі реалізації права на соціальні послуги заявником та його адвокатом не надано ні належного обґрунтування, ні належних доказів забезпечення досягнення такої мети.

Так в ч. 1 ст. 264 ЦПК України вказано, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Отже заява підлягає частковому задоволенню з урахуванням зазначених положень цивільної правової доктрини України.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

заяву задовольнити частково;

підтвердити факт, що має юридичне значення - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) самостійно та одноособово виховує та повністю утримує неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

в іншій частині заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.