ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7709/24 Справа № 210/6572/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 210/6572/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Держава Україна в особі Національної поліції України, Офіс Генерального прокурора, Державна казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігоревич, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року, яке ухвалено суддею Скотарем Р.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 травня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Держави України в особі Національної поліції України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі та стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури.

Позов мотивований тим, що 27 лютого 2023 року біля 05 години ранку слідчий відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СВ ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Довгалюк М.Ю., включений до групи слідчих у кримінальному провадженні №0000035 від 11 січня 2022 року, в супроводі оперативних працівників, які не мали будь-яких доручень від слідчого, озброєні автоматами, увірвалися до квартири, за адресою АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , де остання перебувала сама з малолітньою дитиною віком 2 роки, налякавши дитину, безпідставно, за відсутності ухвали слідчого судді на проведення обшуку та відсутністю невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, провели в її квартирі безлад під видом обшуку без дозвільних документів.

За результатами проведеного обшуку, серед іншого, вилучено грошові кошти в сумі 8500 грн, телефони Iphone 8 IMEI НОМЕР_1 , Iphone 6s IMEI НОМЕР_3 та Iphone 14 ProMax IMEI1 НОМЕР_4, IMEI2 НОМЕР_2 , відеореєстратор марки "HIKVISION" модель PS-7104HQHI-K1, серії D24945024.

Як в подальшому було з`ясовано, в результаті численних скарг і заяв, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року у справі № 757/8261/23-к, обшук проведений 27 лютого 2023 року у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , легалізовано та надано дозвіл на вилучення зазначеного майна.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася самостійно та через свого представника до органу досудового розслідування, офісу Генерального прокурора, суду та інших державних органів з питанням щодо повернення їй майна, оскільки у органу досудового розслідування відсутня відповідна правова підстава для його утримання і через невиконання прямого припису ч. 5 ст. 171 КПК України, відповідно до якої клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Арешт на майно не накладався, проте майно не повернуто власнику, незважаючи на її звернення про його повернення та прямий припис закону.

Про незаконність дій органів досудового розслідування та прокуратури щодо вилучення зазначеного майна, також свідчить, що згідно з ухвалою, якою легалізовано проведений обшук, підставою проведення обшуку в квартирі, яка належить ОСОБА_1 стало те, що в ній нібито проживає ОСОБА_2 , який причетний до вчинення злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 369 КК України, оскільки під час досудового розслідування кримінального провадження №0000035 встановлено, що ОСОБА_2 є учасником вказаного злочинного угрупування, однак, досудове розслідування завершено, ОСОБА_2 , на якого вказано в ухвалі, та ОСОБА_1 про підозру не повідомлено, однак, майно ОСОБА_1 продовжує безпідставно утримуватися органом досудового розслідування понад 9 місяців, а у органу досудового розслідування відсутні докази, які б свідчили, що таке майно має хоч якесь відношення до розслідуваного кримінального провадження, не проведено жодної дії, спрямованої на дослідження вилученого майна з метою доведення причетності такого майна до кримінального провадження, особі у якої вилучено майно ( ОСОБА_1 ) та особі у зв`язку з чиєю нібито злочинною діяльністю проводився обшук ( ОСОБА_2 ) про підозру не повідомлено, правомірність утримання майна ухвалою про арешт не підтверджено. Вказане свідчить про те, що вилучення та утримування такого майна немає жодного значення для розслідування кримінального провадження, в межах якого проводився обшук та його вилучення, та про порушення прав власника ОСОБА_1 на мирне володіння своїм майном без обмежень та порушення недоторканності її житла.

Безпідставне проникнення до житла, яке на праві власності належить позивачу, біля 05 години ранку, 6 працівниками поліції, 2 з яких були озброєні автоматами, де позивач перебувала одна з малолітньою дитиною віком 2 роки, проведення в її квартирі безладу під видом обшуку протягом 7 годин і відповідно обмеження всіх конституційних прав протягом цього часу, в тому числі, забезпечувати потреби дворічної дитини, вилучення, утримання та неповернення майна протягом тривалого часу, яке продовжує утримуватися, втрата вартості, вилученого майна зі спливом часу, витрати на правову допомогу, призвели та продовжують призводити до моральних страждань ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 отримала стрес та психічне навантаження, внаслідок чого її постійно переслідує страх, що в будь-який момент, без наявності ухвали слідчого судді, будь-який озброєний орган досудового розслідування України, знову, увірветься до неї з малолітньою дитиною додому та заберуть кошти та цінні речі, внаслідок чого її переслідує відчуття незахищеності від свавілля правоохоронних органів, що свідчить про душевні страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою Держави щодо неї самої та її доньки. Вище перелічену моральну шкоду, яку понесла ОСОБА_1 та продовжує нести, до якої позивач включає втрату вартості, вилученого майна зі спливом часу, витрати на правову допомогу, позивач оцінює у 300000 грн, яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, позивач просила суд зобов`язати Державу України в особі Національної поліції України повернути їй грошові кошти в сумі 8500 грн, мобільні телефони Iphone 8 IMEI НОМЕР_1 , Iphone 6s IMEI НОМЕР_3 , Iphone 14 ProMax IMEI1 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 , відеореєстратор марки "HIKVISION" модель PS-7104HQHI-K1, серії D24945024 , вилучені 27 лютого 2023 року під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000035 від 11 січня 2022 року та стягнути з Держави України через Державну казначейську службу України на користь позивача 300 000 грн моральної шкоди завданої, внаслідок незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року провадження у частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо повернення майна вилученого органом досудового розслідування в натурі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить колегію суддів скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача.

Так, в даній справі ставилося питання відшкодування моральної шкоди завданої позивачу внаслідок проведення процесуальної дії - проведення обшуку, вилучення та тривалого утримання її майна, яке наразі продовжує утримуватися органом досудового розслідування, тобто, процесуальних дій, що обмежують права громадян і відповідно є самостійною підставою відшкодування моральної шкоди у відповідності до пункту 1 пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Висновки суду першої інстанції про те, що зі змісту ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку вбачається, що зазначені у протоколі обшуку речі та документи не є тимчасово вилученим майном, та не потребують накладення на них арешту, не відповідають вимогам ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки ОСОБА_1 неодноразово зверталася самостійно та через свого представника до органу досудового розслідування, офісу Генерального прокурора, суду та інших державних органів з питанням щодо повернення їй майна, оскільки, у органу досудового розслідування відсутня відповідна правова підстава для утримання її майна, а саме ухвала слідчого судді про арешт майна і через невиконання прямого припису ч. 5 ст. 171 КПК України, відповідно до якої клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено, позивач прохала стягнути моральну шкоду.

Висновки суду першої інстанції про те, що жодним з судовим рішенням не встановлено неправомірності дій органів досудового розслідування у рамках кримінального провадження №0000035, не відповідають вимогам глави 26 КПК України «Оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», відповідно до положень якої, ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не підлягає оскарженню, а як зазначила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Крім того, у цій справі підставою заявлених позовних вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди була систематична триваюча протиправна бездіяльність Національної поліції України, що виявилася у невиконанні приписів ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме у неповерненні майна його законному власнику, у зв`язку з неподанням клопотання про його арешт та надмірна тривалість утримання майна. Як вбачається з наявних у цивільній справі доказів, арешт на майно не накладався, що зокрема і не заперечував відповідач, проте майно не було повернуто власнику, незважаючи на її звернення про його повернення та прямий припис закону. Тобто, в діях Головного слідчого управління Національної поліції України має місце протиправна бездіяльність, що виявилася у невиконанні приписів ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме у неповерненні майна його законному власнику, у зв`язку з неподанням клопотання про його арешт і данне питання перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, та суд перешої інстанції повинен був самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, оцінюючи надані сторонами докази.

Про незаконність дій органів досудового розслідування та прокуратури щодо вилучення зазначеного майна, також свідчить, що згідно ухвалою, якою легалізовано проведений обшук, підставою проведення обшуку в квартирі, яка належить ОСОБА_1 стало те, що в ній нібито проживає ОСОБА_2 , який причетний до вчинення злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 369 КК України, оскільки під час досудового розслідування кримінального провадження №0000035 встановлено, що ОСОБА_2 є учасником вказаного злочинного угрупування, однак, досудове розслідування завершено, ОСОБА_2 , на якого вказано в ухвалі, та ОСОБА_1 про підозру не повідомлено, однак, майно ОСОБА_1 продовжує безпідставно утримуватися органом досудового розслідування понад 16 місяців, а у органу досудового розслідування відсутні докази, які б свідчили, що таке майно має хоч якесь відношення до розслідуваного кримінального провадження, не проведено жодної дії, спрямованої на дослідження вилученого майна з метою доведення причетності такого майна до кримінального провадження, особі у якої вилучено майно ( ОСОБА_1 ) та особі у зв`язку з чиєю нібито злочинною діяльністю проводився обшук ( ОСОБА_2 ) про підозру не повідомлено, правомірність утримання майна ухвалою про арешт не підтверджено.

Апелянт наполягає на тому, що безпідставне проникнення до житла, яке на праві власності належить позивачу, біля 05 години ранку, 6 працівниками поліції, 2 з яких були озброєні автоматами, де позивач перебувала одна з малолітньою дитиною віком 2 роки, проведення в її квартирі безладу під видом обшуку протягом 7 годин і відповідно обмеження всіх конституційних прав протягом цього часу, в тому числі, забезпечувати потреби дворічної дитини, вилучення, утримання та неповернення майна протягом тривалого часу, яке продовжує утримуватися, втрата вартості, вилученого майна зі спливом часу, витрати на правову допомогу, призвели та продовжують призводити до моральних страждань ОСОБА_1 . Також, ОСОБА_1 отримала стрес та психічне навантаження, внаслідок чого її постійно переслідує страх, що в будь-який момент, без наявності ухвали слідчого судді, будь-який озброєний орган досудового розслідування України, знову, увірветься до неї з малолітньою дитиною додому та заберуть кошти та цінні речі, внаслідок чого її переслідує відчуття незахищеності від свавілля правоохоронних органів, що свідчить про душевні страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою Держави щодо неї самої та її доньки.

У відзивах на апеляційну скаргу представник Національної поліції України та представник Офісу Генерального прокурора, кожен окремо, зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального та матеріального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Максимова Р.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника Офісу Генерального прокурора - Дерба А.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на апеляційній скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2023 року, в період з 05:28 год. по 12:30 год. було проведено обшук за адресою: квартира АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_2 .

За результатами проведеного обшуку, вилучено: чотири банківські картки «ПриватБанк»: № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 ; № НОМЕР_9 ; № НОМЕР_10 ; тримач до сім карти НОМЕР_15; поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, темно зеленого кольору в подрібненому стані; грошові кошти, загальною сумою 8 500 гривень; піротехнічні засоби в кількості шести штук, які належать до категорії особливо небезпечних; мобільний телефон марки «Iphone 8», ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Iphone 6S», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 ; відео реєстратор марки «HIRVISION» модель PS-7104HQHI, серії D24945024; тримач до сім-карти № НОМЕР_11 ; електронні ваги сірого кольору; два блокноти із наявними в них чорновими записами; один радіочастотний детектор хвильового сигналу; Мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max» ІМЕІ1: НОМЕР_12 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-картою НОМЕР_13 , що підтверджуються протоколом обшуку від 27 лютого 2023 року та додатком до нього (том 1 а.с.23-26).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнота Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира загальною площею 50.9 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , за Договором купівлі-продажу квартири, серія та номер:1040, виданим 01 серпня 2019 року Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М. (том 1 а.с.27).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьки: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (том 1 а.с.28).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 березня 2023 року клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітана поліції Хоменко М.А. про проведення обшуку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 від 11 січня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 369 КК України - задоволено. Надано дозвіл старшому слідчому в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України Довгалюку М.Ю. та іншим слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000035 від 11 січня 2022 року на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , де фактично проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення наступного майна: чотири банківські картки «ПриватБанк»: № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 ; № НОМЕР_9 ; № НОМЕР_10 ; тримач до сім карти НОМЕР_15; поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, темно зеленого кольору в подрібненому стані; грошові кошти, загальною сумою 8 500 гривень; піротехнічні засоби в кількості шести штук, які належать до категорії особливо небезпечних; мобільний телефон марки «Iphone 8», ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Iphone 6S», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 ; відео реєстратор марки «HIRVISION» модель PS-7104HQHI, серії D24945024; тримач до сім-карти № НОМЕР_11 ; електронні ваги сірого кольору; два блокноти із наявними в них чорновими записами; один радіочастотний детектор хвильового сигналу; Мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max» ІМЕІ1: НОМЕР_12 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-картою НОМЕР_13 (том 1 а.с.29-30).

Слідчому (групі слідчих) Головного слідчого управління НПУ, адвокатом Максимовим Р.І. в інтересах ОСОБА_1 03 березня 2023 року подано клопотання про повернення тимчасово вилученого майна (том 1 а.с.31-32).

До Офісу Генерального прокурора адвокатом Максимовим Р.І. в інтересах ОСОБА_1 20 березня 2023 року подано скаргу на неповернення тимчасово вилученого майна (том 1 а.с.33-34).

Постановою старшого слідчого в особливо важких справах Головного слідчого управління НПУ підполковника поліції Слончак Д.О. від 23 березня 2023 року, відмовлено в повному обсязі у задоволенні клопотання Максимова Р.І. (том 1 а.с. 35).

До Печерського районного суду міста Києва адвокатом Максимовим Р.І. в інтересах ОСОБА_1 20 березня 2023 року подано скаргу на неповернення тимчасово вилученого майна (том 1 а.с.37-38).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року скаргу залишено без задоволення (том 1 а.с.40).

До Генерального прокурора адвокатом Максимовим Р.І. в інтересах ОСОБА_1 17 квітня 2023 року подано скаргу на дії старшого слідчого в особливо важких справах Головного слідчого управління НПУ Слончак Д.О. та прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора Носенко Дениса (том 1 а.с.41-42).

Згідно відповіді Офісу Генерального прокурора від 27 квітня 2023 року № 09/3/1-7491-22, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1, передбачений перелік речей та документів, на відшукання та вилучення яких прямо надано дозвіл, у зв`язку з чим це майно не є тимчасово вилученим та не потребує накладення арешту (том 1 а.с.43).

Генеральному прокурору ОСОБА_5 06 червня 2023 року ОСОБА_1 подано скаргу на дії та бездіяльність старшого слідчого в особливо важких справах ГСУ НПУ Слончак Д.О., прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів НПУ та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора Носенко Дениса та заступника начальника управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів НПУ та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора Боровик Сергія (том 1 а.с.45-47).

Згідно відповіді Офісу Генерального прокурора від 22 червня 2023 року № 09/3/1-7491-22, майно, вилучене 27 лютого 2023 року, не є тимчасово вилученим та потреба у накладенні на нього арешту відсутня (том 1 а.с.48).

До Офісу Генерального прокурора, Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Уповноваженого ВРУ з прав людини, Офісу Президента України, 03 серпня 2023 року ОСОБА_1 подано скаргу на незаконне проникнення до житла, проведення в ньому обшуку та вилучення і утримання майна без відповідної ухвали слідчого судді про арешт (том 1 а.с.49-51).

Згідно відповіді Офісу Генерального прокурора від 14 серпня 2023 року № 09/3/1-7491-22, майно, вилучене 27 лютого 2023 року, не є тимчасово вилученим та потреба у накладенні на нього арешту відсутня (том 1 а.с.52).

Згідно відповіді НПУ ГСУ від 22 вересня 2023 року, майно, вилучене 27 лютого 2023 року, не потребує накладення арешту та підстави для його повернення відсутні (том 1 а.с.53).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 вересня 2023 року, в задоволенні скарги адвоката Максимова Романа Ігоровича, в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000035 від 11.01.2022 р. - відмовлено (том 1 а.с.58-60).

Згідно повідомлення ГСУ НПУ від 27 вересня 2023 року, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000035 від 11 січня 2022 року завершено та відповідно до вимог ст.290 КПК України відкрито матеріали досудового розслідування (том 1 а.с.62).

Старшому слідчому в особливо важких справах ГСУ НПУ Денису Слончак, адвокатом Максимовим Р.І. в інтересах ОСОБА_1 подано клопотання про повернення тимчасово вилученого майна (том 1 а.с.63-64).

10 жовтня 2023 року НПУ ГСУ винесено постанову про повну відмову в задоволенні клопотання адвоката Максимова Р.І. в інтересах ОСОБА_1 (том 1 а.с.67-68).

Згідно консультаційного висновку про вартість об`єкта оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 від 01 листопада 2023 року, ринкова вартість мобільного телефону «Iphone 8», мобільного телефону «Iphone 6S», відео реєстратора марки «HIRVISION», мобільного телефону марки «Iphone 14 pro max» складає 40 763,00 гривень (том 1 а.с.69-98).

Постановою Головного слідчого управління НПУ про визнання предметів речовими доказами від 27 лютого 2023 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 000035 від 11 січня 2022 року речі вилучені 27 лютого 2023 року за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: чотири банківські картки «ПриватБанк»: № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 ; № НОМЕР_9 ; № НОМЕР_10 ; тримач до сім карти НОМЕР_15; поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження, темно зеленого кольору в подрібненому стані; грошові кошти, загальною сумою 8 500 гривень; піротехнічні засоби в кількості шести штук, які належать до категорії особливо небезпечних; мобільний телефон марки «Iphone 8», ІМЕІ: НОМЕР_1 ; мобільний телефон марки «Iphone 6S», сірого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 ; відео реєстратор марки «HIRVISION» модель PS-7104HQHI, серії D24945024; тримач до сім-карти № НОМЕР_11 ; електронні ваги сірого кольору; два блокноти із наявними в них чорновими записами; один радіочастотний детектор хвильового сигналу; Мобільний телефон марки «Iphone 14 pro max» ІМЕІ1: НОМЕР_12 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-картою НОМЕР_13 (том 1 а.с.200-201).

Постановою Офісу Генерального прокурора від 19 вересня 2023 року виділено з кримінального провадження № 0000035 в окреме кримінальне провадження за № 0001757 матеріали досудового розслідування за фактом вчинення невстановленими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 369, ч.3 ст.307, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст. 209, ч. 1 ст. 182, ч. 1 ст. 163 КК України (том 1 а.с.202-204).

Постановою Офісу Генерального прокурора від 30 січня 2024 року надано прокурорам Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001757 в обсязі необхідному для представництва Офісу Генерального прокурора у справі № 210/6572/23 (том 1 а.с.211).

ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність дій органів досудового розслідування та прокуратури щодо вилучення зазначеного майна та безпідставність проникнення до її житла, на підставі положень ст. 23 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просила суд стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України 300 000 гривень моральної шкоди завданої, внаслідок незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди сам факт прийняття слідчим процесуальних рішень не свідчить про заподіяння особі моральної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування а проведення обшуку та арешту майна без подальшого повідомлення позивачу про підозру у вчинені будь-якого кримінального правопорушення в рамках досудового розслідування відповідного кримінального провадження не тягне за собою доведеності неправомірності дій органів досудового розслідування, так як факт незаконного проведення обшуку та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, в даному випадку обшуку та накладення арешту на майно має бути встановлений відповідним судовим рішенням, зокрема, обвинувальним вироком в якому судом було б встановлено незаконність відповідних слідчих дій, виправдувальним вироком або ж фактом закриття кримінального провадження з підстав відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, провадження № 12-199гс18, у якій також зазначено, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у зроблених витратах, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних доходів, які б вона одержала за звичайних умов та якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Хайнацького Є.С. від 02 березня 2023 року у справі № 757/8261/23-к задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ НПУ капітана поліції Хоменка М.А. про проведення обшуку під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000035 від 11 січня 2022 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 255, ч. ч. 3, 5 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. ч. 1,2 ст. 309 КК України. Надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення речей та документів, перелічених у протоколі обшуку від 27 лютого 2023 року.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що зазначені у протоколі обшуку речі та документи не є тимчасово вилученим майном, та не потребують накладення на них арешту.

Отже, судом у справі № 757/8261/23-к встановлено правомірність відшукання та вилучення речей та документів, перелічених у протоколі обшуку від 27 лютого 2023 року, виходячи зі змісту доказів, наданих стороною обвинувачення, а також враховуючи доводи, зазначені у клопотанні про проведення обшуку та вилучення майна. З урахуванням таких обставин, вилучене майно на законних підставах перебуває в органах досудового розслідування.

Водночас, відповідно до постанови від 27 лютого 2023 року про визнання предметів речовими доказами, винесеної старшим слідчим в особливо важливих справах ГСУ НПУ Лисяк В.В., вилучені під час проведення невідкладного обшуку предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000035 від 11 січня 2022 року.

Матеріалми спави установлено, що вказані дії органів досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 0000035 оскаржувались адвокатом Максимовим Р.І. в інтересах ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 303 КПК України, до слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року у справі № 757/11998/23-к скаргу адвоката Максимова Р.І. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ГСУ НПУ щодо неповернення тимчасово вилученого майна у рамках кримінального провадження № 0000035 від 11 січня 2022 року залишено без задоволення. У вказаній ухвалі суд дійшов висновку про те, що суб`єктом звернення не доведено обставин які б свідчили, що вилучене майно утримується органом досудового розслідування неправомірно та не відноситься до кримінального провадження, а відтак відсутні правові підстави для задоволення скарги.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року у справі № 757/39846/23-к відмовлено в задоволенні скарги адвоката Максимова Р.І. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого ГСУ НПУ, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 від 11 січня 2022 року. У вказаній ухвалі суд дійшов висновку про те, що вилучене майно, на поверненні якого наполягає володілець, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року. Відтак, вилучене майно не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу. Оскільки, ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку та вилучення речей та документів, а тому доводи адвоката є необґрунтованими.

Отже, жодним з судових рішень не встановлено неправомірності дій органів досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 0000035, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій та бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при вирішенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди сам факт прийняття слідчим процесуальних рішень не свідчить про заподіяння особі моральної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування.

Так, проведення обшуку та арешту майна без подальшого повідомлення позивачу про підозру у вчинені будь-якого кримінального правопорушення в рамках досудового розслідування відповідного кримінального провадження не тягне за собою доведеності неправомірності дій органів досудового розслідування, так як факт незаконного проведення обшуку та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, в даному випадку обшуку та накладення арешту на майно має бути встановлений відповідним судовим рішенням, зокрема, обвинувальним вироком в якому судом було б встановлено незаконність відповідних слідчих дій, виправдувальним вироком або ж фактом закриття кримінального провадження з підстав відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Оскільки підстави для відшкодування шкоди, визначені у пункті 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а позивачем не надано судового рішення, визначеного у зазначеній статті, відтак вона не набула права на відшкодування шкоди в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 725/2042/22.

Доводи апеляційної скарги, які повторюють доводи позовної заяви позивача, в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Так, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася самостійно та через свого представника до органу досудового розслідування, офісу Генерального прокурора, суду та інших державних органів з питанням щодо повернення їй майна, оскільки, у органу досудового розслідування відсутня відповідна правова підстава для утримання її майна, а саме ухвала слідчого судді про арешт майна і через невиконання прямого припису ч. 5 ст. 171 КПК України, відповідно до якої клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до постанови від 27 лютого 2023 року про визнання предметів речовими доказами, винесеної старшим слідчим в особливо важливих справах ГСУ НПУ Лисяк В.В., вилучені під час проведення невідкладного обшуку предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000035 від 11 січня 2022 року. Згідно з частиною першою статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

При цьому позивачу по справі, постановою старшого слідчого в особливо важких справах Головного слідчого управління НПУ підполковника поліції Слончак Д.О. від 23 березня 2023 року, відмовлено в повному обсязі у задоволенні клопотання Максимова Р.І. з тих підстав, що зазначене майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України та вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (том 1 а.с. 35).

Отже, посилання апелянта на відсутність відповідної правової підстави для утримання належного позивачу майна, є безпідставним.

Також є безпідставними посилання апелянта в апеляційній скарзі на безпідставність проникнення працівників органів досудового слідства до житла позивача, оскільки в рамках кримінального провадження № 0000035 від 11 січня 2022 року працівниками органів досудового слідства було проведено невідкладний обшук, неправомірність якого матеріалами справи не встановлена.

Отже доводи апеляційної скарги представника позивача не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Максимов Роман Ігоревич, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: