Дата документу 08.08.2024
Справа № 501/3238/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 серпня 2024 року м. Чорноморськ

головуючого - судді Смирнова В.В.,

при секретарі судового засідання Кочкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , (третя особа Одеська товарна біржа) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 , (третя особа Одеська товарна біржа) в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 29, 6 кв.м, житловою площею 17,2 кв.м, укладений між нею, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який діяв від себе особисто і від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на підставі Розпорядження Іллічівського міського виконавчого комітету Одеської області за №596 від 02.06.1999, на Одеській товарній біржі за номером №25388 від 12 червня 1999 року.

Позов мотивований тим, що згідно даного договору позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 29.60 кв.м, житловою площею 17, 2 кв.м. Дана квартира складається із однієї житлової кімнати і має 1- коридор - 3.0 кв.м; 2- шкаф - 0.2кв.м; 3- шкаф - 0,4кв.м; 4-санузел - 2,4 кв.м; 5-кухня - 5,5 кв.м; 6 житлова - 17,2 кв.м; балкон - 0,9 кв.м. Сторонами договору всі умови договору купівлі - продажу нерухомого майна були виконані в повному обсязі, позивач передала відповідачу кошти в розмірі 9 000,00 гривень, а відповідачі передали її ключі і позивач стала проживати і користуватись даною квартирою. 24 червня 1999 року зареєструвала своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу №Пр-18 за реєстровим номером №28 стор. №13. Після придбання квартири відразу ж вселилась в дану квартиру, своєчасно сплачує комунальні послуги і має намір розпорядитись своєю власністю, однак на момент укладення зазначеного договору купівлі - продажу нерухомого майна діяв Закон України «Про товарну біржу», згідно якого даний договір купівлі-продажу нерухомого майна подальшого нотаріального посвідчення не потребував. На сьогоднішній день позивач бажає привести форму даного договору у відповідність з чинним законодавством, а відповідачі ухиляється від нотаріального посвідчення зазначеної угоди, а тому вона змушена з даною заявою звернутись до суду.

Відповідачі відзив на позов не надали.

Від третьої особи пояснення не находили.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач 07.08.2024 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`являлись, були належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, про причини неявки не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`являлась, була належним чином сповіщені про день і час судового розгляду справи, про причини неявки не повідомила.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30.07.2024 справу прийнято до свого провадження.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи (стаття 128 ЦПК), відзиву на позов не подав, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 12.06. 1999 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який діяв від себе особисто і від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на підставі Розпорядження Іллічівського міського виконавчого комітету Одеської області за №596 від 02.06.1999, на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за номером №25388, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 29, 6 кв.м, житловою площею 17,2 кв.м (а.с.6-7).

24 червня 1999 року позивач зареєструвала своє право власності на квартиру АДРЕСА_1 технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстрову книгу №Пр-18 за реєстровим номером №28 стор. №13 (а.с.8).

Квартира продана за 9000,00 грн., продавець отримав вказану суму до підписання договору.

Позивач з часу придбання вселилась в дану квартиру, де проживає по сьогоднішній день, оплачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями за комунальні послуги (розрахунковими книжками на ім`я позивача по сплаті квартплати, за послуги з вивезення побутових відходів, договором про надання послуг з централізованого водопостачання від 08.08.2017, договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 12.09.2011 з роздруківкою, квитанцією за електроенергію, квитанціями за постачання теплової енергії, та водопостачання (а.с.12-20).

Правочин обома сторонами повністю виконаний, продавцем була звільнена квартира та він знявся з реєстраційного обліку, передав ключі.

У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003 року №435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1997 році, до нього застосовуються положення Цивільного кодексу в редакції 1963 року, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст.47 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст.224 ЦК (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З положень ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Враховуючи те, що на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства за спільною згодою сторін, умови договору сторонами повністю виконано, право власності Покупців на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до діючого на момент укладення договору законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу майна, зареєстрований на товарній біржі підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , (третя особа Одеська товарна біржа) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним від 12 червня 1999 року за номером 25388 - задовольнити повністю.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 29, 6 кв.м, житловою площею 17,2 кв.м, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 який діяв від себе особисто і від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на підставі Розпорядження Іллічівського міського виконавчого комітету Одеської області за №596 від 02.06.1999, на Одеській товарній біржі за номером №25388 від 12 червня 1999 року.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільного-процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя В.В. Смирнов