Справа №:755/5535/24
Провадження №: 2/755/4088/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 285 813,69 грн, з яких: сума основного боргу - 264 483,00 грн, штраф 5 % річних - 13 224,25 грн, 2 % річних - 3 635,80 грн, індекс інфляції - 4 470,64 грн, та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 07 червня 2022 року ОСОБА_1 надав в безпроцентну позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 264 483,00 грн на підставі договору безвідсоткової позики від

07 червня 2022 року та розписки від 07 червня 2022 року. Вказану суму ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 07 червня 2023 року, що встановлено у пункті 4.1 договору та зазначено у розписці про отримання грошових коштів. Однак до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання не виконав, борг не повернув. У зв`язку з цим на користь позивача підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені пунктами 6.1, 6.2, 6.2.1 Договору, а саме: штраф у розмірі 5 % від неповернутої суми позики, що складає 13 224,25 грн, відсотки у розмірі 2 % річних від неповернутої суми за весь час прострочення, що складає 3 635,80 грн, та інфляційне збільшення у розмірі 4 470,64 грн.

У зв`язку з викладеним просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження відповідач отримав 03 травня 2024 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 07 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю (пункт 1.1 Договору).

Згідно пунктів 2.1, 2.2 договору сума позики за договором становить 264 483,00 грн, проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються.

Сторони встановили строк повернення позики - 365 днів з моменту надання суми позики, позичальник зобов`язаний повернути суму позики не пізніше 07 червня 2023 року.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що в підтвердження отримання позики позичальник надає розписку, яка є підтвердженням отримання всієї суми за цим договором.

07 червня 2022 року ОСОБА_2 надав розписку про те, що він отримав від ОСОБА_1 в борг грошову суму у розмірі 264 483,00 грн готівкою та зобов`язується повернути позику в строк до 07 червня 2023 року. Розписка підписана ОСОБА_2 07 червня 2022 року власноручно, твердження про що наявне у такій розписці.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом встановлено, що розписку написано власноручно позичальником - відповідачем, вона містить персональні дані позичальника, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом.

Сторони дотримались письмової форми договору.

Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Відповідач не оспорював факту наявності написаної ним власноручно розписки від 07 червня 2022 року, жодних доказів погашення заборгованості за договорами позики в повному обсязі або частково, суду не надавав, відзиву на позов не подав, факт наявності боргу і його розмір не оспорював.

Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики від 07 червня 2022 року не виконав, і не повернув позикодавцю грошові кошти у сумі і у строк, визначений договором та вказаний ним додатково у розписці.

Враховуючи викладене вище, сума позики в розмірі 264 483,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в повному розмірі, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання суд зазначає таке.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1 Договору безвідсоткової позики від 07 червня 2022 року передбачено, що при простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф у розмірі 5 % від неповерненої суми позики.

Тому, внаслідок невиконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором позики на користь позивача підлягають стягненню 5 % від неповерненої суми позики, що складає 13 224,15 грн.

Також, пунктом 6.2 Договору передбачено, що при простроченні повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу, передбаченого пунктом 6.1 Договору, сплачує відсотки у розмірі 2 % річних від неповерненої суми за весь строк прострочення.

Судом встановлено, що строк повернення позики настав 07 червня 2023 року, тому на користь позивача підлягають стягненню 2 % річних від неповерненої суми позики за весь строк прострочення.

При цьому, позивачем заявлено вимогу про стягнення 2 % річних на підставі пункту

6.2 Договору за період з 08 червня 2023 року по 13 лютого 2024 року у розмірі 3 635,80 грн, що підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до пункту 6.2.1 Договору, у випадку, передбаченому пунктом 6.2 Договору, позичальник зобов`язаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь строк прострочення.

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц дійшла висновку про те, що положення статті 625 ЦК України поширюються на усі види грошових зобов`язань незалежно від природи їх виникнення - на підставі договору або делікту.

З огляду на правову позицію, викладену у рішенні Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736вов10, офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню інфляційне збільшення, нараховане на суму заборгованості згідно заявленого позивачем періоду з 08 червня 2023 року по 13 лютого

2024 року, що складає 4 470,64 грн.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на проаналізовані правові норми, встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 141 ЦПК України, у зв`язку із повним задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2 286,51 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 207, 208, 525, 526, 527, 536, 625, 626, 629, 638 1046, 1047 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором безпроцентної позики від 07 червня 2022 року в сумі 264 483,00 грн (двісті шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят три гривні 00 копійок), штраф - 13 224,15 грн (тринадцять тисяч двісті двадцять чотири гривні 15 копійок), 2 % річних - 3 635,80 грн (три тисячі шістсот тридцять п`ять гривень 80 копійок), інфляційне збільшення - 4 470,64 грн (чотири тисячі чотириста сімдесят гривень 64 копійки), що разом складає 285 813,59 грн (двісті вісімдесят п`ять тисяч вісімсот тринадцять гривень 59 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 286,51 грн (дві тисячі двісті вісімдесят шість гривень 51 копійку).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду виготовлено 14 серпня 2024 року.

Суддя О.О. Хромова