ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року м. Чернівці

Справа № 718/866/24

Провадження № 22-ц/822/695/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.,

секретар: Факас А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2024 року, головуючий у І-й інстанції ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12.09.2016 року у справі №718/1300/16-ц стягнуто з нього аліменти на користь відповідачки на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до її повноліття.

Зазначає, що на даний час виникли обставини, у зв`язку з якими він не в змозі сплачувати аліменти в існуючому розмірі, оскільки не працює та не отримує заробітну плату.

Посилається на те, що окрім дочки ОСОБА_6 , на яку він сплачує аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу), на його повному утриманні перебуває батько ОСОБА_7 , який вже тривалий час не працює за станом здоров`я.

У зв`язку з непосильною для нього сумою аліментів, станом на 06.02.2024 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 339 208,00 грн.

Враховуючи, що у позивача утримається 50% заробітної плати, що становить 6 046 грн, у нього залишається на утримання себе та непрацездатного батька менше 5 000 грн, що є меншим ніж прожитковий мінімум.

Просив зменшити розмір стягуваних аліментів з 1/2 на 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12.09.2016 року у справі №718/1300/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання дочки ОСОБА_5 , з 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до її повноліття на 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається не те, що рішенням суду першої інстанції не погоджується в частині встановленого судом розміру аліментів, оскільки суд не в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів на 1/5 частини його доходу (заробітку).

Зазначає, що позивач не працевлаштований, утримує свого хворобливого батька, розмір аліментів розраховується виходячи із середньої заробітної плати для працівників його місцевості, а тому вважає, що визначений розмір аліментів є значно більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та поставить позивача в край скрутне матеріальне становище.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 12.09.2016 року у справі №718/1300/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 , 1992 року народження, ІПН: НОМЕР_1 , жителя с. Горішні Шерівці Заставнівського району Чернівецької області, аліменти на користь ОСОБА_2 , 1993 року народження, на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до її повноліття (а.с. 8-10).

Згідно з трудовою книжкою Серія НОМЕР_2 від 19.03.2012 року позивач ОСОБА_1 звільнений з роботи 24.10.2016 року (а.а.11-13).

Відповідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 Серія НОМЕР_3 від 22.10.1992 року батьками останнього є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.14).

Згідно з листком непрацездатності Серія АДЗ №999937 вбачається, що батько позивача ОСОБА_7 непрацездатний, причина - загальне захворювання, що також підтверджується листками непрацездатності Серії: АДЦ №960104, АПЦ №547686, АДЦ №547318, АПЦ №547019 (а.с.15-19).

Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Заставнівського ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області стверджується, що у ОСОБА_1 станом на 06.02.2024 року виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 307 200 грн та виконавчий збір в сумі 30 720 грн (а.с.20-23).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок по доведенню обставин покладається на сторони.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши неможливість сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних та зменшення розміру аліментів 1/2 частини від усіх видів заробітку до 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів, вважає що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права сторін.

Зазначені висновки суду належними та допустимими доказами апелянтом не спростовано.

Ураховуючи встановлені судом обставини справи, що стосуються підстав для зменшення розміру аліментів, а саме зміни матеріального стану, стан здоров`я платника аліментів, виходячи з того, що обов`язок утримувати дитини рівною мірою покладається як на матір, так і батька.

Слід зазначити, що прожитковий мінімум, визначений законом на дітей відповідного віку, не є сталим та постійно змінюється.

Норми СК України не передбачають обов`язок батьків утримувати дітей в рівних частках. Батьки повинні забезпечувати належний та достатній рівень життя своєї дитини, а не прожитковий мінімум, а тому доводи апелянта про його спроможність сплачувати аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку, тобто на рівні мінімального розміру аліментів, є безпідставними.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а не його мінімальний розмір.

Також колегія суддів враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, отже, тягар здебільшого лягає лише на одного.

Крім того, не надано доказів про те, що його батько ОСОБА_7 потребує матеріальної допомоги, а також те, що така допомога фактично надається позивачем.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є працездатною особою, колегія суддів вважає, позивачем не доведено необхідність зменшення розміру аліментів на утримання дитини саме до розміру 1/5 від усіх видів його доходів з урахуванням його матеріального стану чи стану здоров`я, що є його процесуальним обов`язком.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.Ю. Половінкіна

І.Б. Перепелюк