ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5578/24 Справа № 195/492/22 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційними скаргами Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний"

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 квітня 2021 року близько 15 годині 28 хвилин в Запорізькій обл., м.Бердянськ, на перехресті пр. Східний та вул. Італійська відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки "Opel Vivaro", р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив зіткнення з мотоциклом марки "Каwasaki", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона, як пасажир мотоцикла марки "Каwasaki" отримала тілесні ушкодження.

За фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди 25 квітня 2021 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000543 з кваліфікацією по ч.2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Вказує, що шкоду їй було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, що підтверджується транспортно-трасологічною експертизою №СЕ-19/108-21/5324-ІТ від 26 травня 2021 року та транспортно-трасологічною експертизою №СЕ-19/108-21/5318-ІТ від 14 травня 2021 року, довідкою № 570378 про дорожньо-транспортну пригоду та медичної картою стаціонарного хворого № 3662-368.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3662-368 та довідки №570378 про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_1 отримала травми: политравма. ЧМТ: струс головного мозку. З переломом обох кісток лівого передпліччя із суміщенням. З переломом кісток тазу із зміщенням. Забійна травма голови. Гематома малого тазу, та інші травми , завдані під час дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, внаслідок отриманих травм в дорожньо-транспортній пригоді, знаходилась на стаціонарному лікуванні з 25 квітня 2021 року по 18 травня 2021 року в КНП БМР "Бердянське територіальне медичне об`єднання" у травматологічному відділенні, а з 18 травня 2021 року по 03 червня 2021 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР у ортопедо-травматологічному відділені, на лікування витратила 88034,49 грн.

09 червня 2021 року за вих.№ 32072 на поштову адресу ПрАт "Страхова компанія Аско-Донбас Північний", направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами про відшкодування збитків, а саме: 88034,49 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на лікування; 8000,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності; 4801,72 грн. - моральної шкоди.

09 червня 2021 року за вих.№ 32085 на поштову адресу МТСБУ направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами.

Листом за вих.№3-01-а/22838 від 25 червня 2021 року МТСБУ повідомило, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідно уповноваженою установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за сконання дорожньо-транспортної пригоди.

Листом за вих. №2409 від 17 вересня 2021 року ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" повідомило про те, що для визнання події, яка сталася 25 квітня 2021 року в м. Бердянск за участі автомобіля "Opel Vivaro", д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , мотоцикла "Каwasaki" , д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження, страховим випадком, необхідний обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_3 .

Листом за вих. №3-01а/7902 від 02 травня 2022 року МТСБУ повідомило, що відповідно до Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» розмір суми регламентної виплати був розрахований, та прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування: 8600,00 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на лікування; 8600,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності.

Позивач зазначає, що внаслідок вчинення водієм автомобіля марки "Opel Vivaro", р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, цивільно-правова відповідальність, якого не була застрахована у встановленому законом порядку, а відповідальність водія "Каwasaki", р.н. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний", то відповідачі мають обов`язок відшкодувати моральну шкоду, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності та шкоду, завдану у зв`язку з понесеними витратами на лікування у межах встановленого страхового ліміту відповідальності.

За таких обставин, вимушена звернутися до суду та просити суд стягнути матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути судові витрати.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто солідарно з МТСБУ та ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" 79434,49 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із лікуванням ОСОБА_1 , та 30000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" 4801,72 грн. страхового відшкодування, моральної шкоди.

Стягнуто з МТСБУ на користь держави судовий збір у розмірі 1240,50 грн.

Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" на користь держави судовий збір у розмірі 1240,50 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення в солідарному порядку з відповідачів матеріальної шкоди, оскільки позивачем доведено суду належними та допустимими доказами завдання такої шкоди неправомірними діями володільців транспортних засобів, та розмір матеріальної шкоди у розмірі 79434,49 грн., пов`язаного із лікуванням позивача. Суд виходив із того, що відсутність вини водія транспортного засобу, чи закриття провадження відносно нього не звільняє його та страховика від обов`язку відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Вважав, що наявні підстави для стягнення моральної шкоди у розумінні положень пункту 26-1 Закону України Про ОСЦПВВНТЗ із ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний". Вирішуючи питання розподілу судових витрат та стягуючи витрати на правничу допомогу, суд виходив із необхідності таких витрат, які підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовані відповідачами.

Не погодившись з рішенням суду МТСБУ, звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки у кримінальній справі відсутній вирок щодо визнання винуватості водія, що виключає наявність підстав цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому у розумінні положень ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» у страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову. Вказує, що понесені витрати на правничу допомогу є завищеними та документально не підтвердженими, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення вимог в цій частині.

Не погодившись з рішенням суду ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний", звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду в частині задоволених вимог до ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріалами справи не підтверджено, що водій ОСОБА_3 цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" допустив неправомірну поведінку, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди позивачу, а тому і подію, що сталася 25 квітня 2021 року не можливо кваліфікувати саме, як страховий випадок на, що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення вимог позову, оскільки вказане фактично не доведено позивачем.

Відзив на апеляційні скарги до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розподілу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 25 квітня 2021 року близько 15 годині 28 хвилин в Запорізькій обл., м.Бердянськ, на перехресті пр. Східний та вул. Італійська відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки "Opel Vivaro", р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив зіткнення з мотоциклом марки "Каwasaki", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , як пасажир мотоцикла марки "Каwasaki" отримала тілесні ушкодження, тобто останній було завдано шкоду здоров`я.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3662-368 та довідки №570378 про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_1 отримала травми: политравма. ЧМТ: Струс головного мозку. З переломом обох кісток лівого передпліччя із суміщенням. З переломом кісток тазу із зміщенням. Забійна травма голови. Гематома малого тазу, та інші травми , завдані під час дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок отриманих травм в дорожньо-транспортній пригоді від 25 квітня 2021 року, ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 25 квітня 2021 року по 18 травня 2021 року в КНП БМР "Бердянське територіальне медичне об`єднання" у травматологічному відділенні, з 18 травня 2021 року по 03 червня 2021 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР у ортопедо-травматологічному відділені, на лікування витратила 88034,49 грн.

За фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди 25 квітня 2021року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000543 з кваліфікацією по ч.2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

09 червня 2021 року ОСОБА_1 за вих.№32072 на поштову адресу ПрАт "Страхова компанія Аско-Донбас Північний", направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами про відшкодування збитків, а саме : 88034,49 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на лікування; 8000,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності; 4801,72 грн. - моральної шкоди.

В той же день, ОСОБА_1 за вих.№32085 на поштову адресу МТСБУ направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами.

Листом за вих.№3-01-а/22838 від 25 червня 2021 року МТСБУ повідомило, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, складений відповідно уповноваженою установою (вирок суду, постанова про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Листом за вих. №2409 від 17 вересня 2021 року ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний" повідомило про те, що для визнання події, яка сталася 25 квітня 2021 року в м. Бердянск за участі автомобіля "Opel Vivaro", д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , мотоцикла "Каwasaki" , д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка мотоцикла ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження страховим випадком, необхідний обвинувальний вирок суду відносно ОСОБА_3 .

Листом за вих. №3-01а/7902 від 02 травня 2022 року МТСБУ повідомило, що у відповідності до ст. 23, п. 24.3 ст. 24 та ст. 25 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» розмір суми регламентної виплати був розрахований, та прийнято рішення про здійснення виплати страхового відшкодування: 8600,00 грн. - страхового відшкодування понесених витрат на лікування; 8600,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності.

Згідно із положеннями ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Окрім того, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України).

Припис ч.2 ст. 1188 ЦК України може бути застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

За змістом ч. 1 ст. 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис ч.2 ст. 1188 ЦК України застосовний тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців), наприклад, транспортних засобів (унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі. Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Такий обов`язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди.

Вказане узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великою Палатою Верховного Суду у справі № 477/874/19 від 29 червня 2022 року.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди.

Судом встановлено, що шкоду потерпілому було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, що підтверджується транспортно-трасологічною експертизою №СЕ-19/108-21/5324-ІТ від 26 травня 2022 року та транспортно-трасологічною експертизою №СЕ-19/108-21/5318-ІТ від 14 травня 2021, довідкою №570378 про дорожньо-транспортну пригоду та медичної картою стаціонарного хворого № 3662-368.

У постановах Верховного Суду у справі № 751/8121/17 від 14 січня 2019 року; у справі №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; у справі №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; у справі №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи.

Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та підлягає відшкодуванню.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, а саме 25 квітня 2021 року відповідальність водія ОСОБА_2 "Opel Vivaro", р.н. НОМЕР_1 не була застрахована у відповідності до ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. У зв`язку з чим у відповідності до п.п а), п.41.1 ст.41 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія ОСОБА_3 транспортного засобу "Каwasaki", р.н. НОМЕР_2 , за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний".

Окрім того, слід звернути увагу, що оскільки МТСБУ частково здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 при досудовому врегулюванні справи, то МТСБУ визнало дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 25 квітня 2021 року, внаслідок якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження - страховим випадком.

Страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Після такої виплати, за умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Ореl Vіvаго, р.н. НОМЕР_1 за спричинену шкоду третім особам не була застрахована у встановленому законом порядку, а відповідальність водія Каwasaki", р.н. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ "СК "АСКО-Донбас Північний", то МТСБУ та ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" має обов`язок відшкодувати моральну шкоду, шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності та шкоду, завдану у зв`язку з понесеними витратами на лікування у межах встановленого страхового ліміту відповідальності покладається на відповідачів, як на страховика.

Законодавством України визначено порядок отримання грошової компенсації за спричинену шкоду третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, майну, життю та/або здоров`ю, і такий порядок міститься у ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який являється спеціальним законом, оскільки застосовується у спеціальних правовідносинах. Даним законом не покладено обов`язку на особу, яка має право на одержання страхового відшкодування отримувати це страхове відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку в досудовому порядку.

Вказане узгоджується із правовими висновками викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 провадження № 14-406цс19.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведене, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Отже, відсутність вини водія транспортного засобу, чи закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє його та страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку, що завдання шкоди позивачу є наявною та підтверджується медичними висновками, та іншими письмовими доказами, долученими до матеріалів даної справи, а тому вина заподіювача шкоди не вимагається.

У ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 ЗУ «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 ЗУ «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, учасники справи згідно з матеріалами мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, ч. 3 цієї ж статті зазначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-691цс15 від 02 грудня 2015 року, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги обґрунтування позову, зокрема, завдання позивачу матеріальної шкоди, що знайшло своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи в суді першої інстанції, тобто, позивачем доведено належними та допустимими доказами заподіяння відповідачами матеріальної шкоди у розмірі 79434,49 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із лікуванням ОСОБА_1 , наявні підстави для стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача завдану матеріальну шкоду у розмірі 79434,49 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із її лікуванням.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" п. 41.1 та п. "в" п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 процентів страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, яких вона зазнала у зв`язку з понесеними витратами на лікування та тимчасової втрати працездатності.

Оскільки, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 96034,49 грн. (понесені витрати на лікування та тимчасова втрата працездатності), то ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди позивачу у розмірі 4801,72 грн. ((88034,49+8000,00)*5% = 4801,72 грн.).

Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування, в порядку п. 26-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у розмірі 4801,72 грн.

Оцінений розмір моральної шкоди враховує в себе усі страждання, які потерпілому довелося перенести, зокрема: фізичний біль, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, а тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 4801,72 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди є беззаперечно доведений, судом першої інстанції належним чином встановлений розмір завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди, яку повинні компенсувати відповідачі, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для стягнення в солідарному порядку завдану матеріальну шкоду, пов`язану із лікуванням позивача у розмірі 79434,49 грн. та стягнення з ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" в рахунок моральної шкоди у розмірі 4801,72 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дослідивши належним чином надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги МТСБУ про те, що на теперішній час відсутнє рішення у кримінальній справі то у відповідності до ст.36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припинився до моменту набрання рішення у такій справі законної сили, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки положенням ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено вичерпний перелік необхідних документів для узгодження розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування й вказаний перелік не містить обов`язкової наявності рішення суду про притягнення винної особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Аргументи апеляційної скарги МТСБУ про те, що обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати (регламентної виплати) особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника, а тому за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика не виникає обов`язку щодо здійснення страхової виплати (регламентної виплати), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки МТСБУ визнало дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 25 квітня 2021 року страховим випадком та здійснило у добровільному порядку виплату потерпілій особі, страхового відшкодування у розмірі 8600,00 грн. й страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та після такої виплати, за умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" про те, що матеріалами справи не підтверджено, що водій ОСОБА_3 цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" допустив неправомірну поведінку, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди позивачу, а тому і подію, що сталася 25 квітня 2021 року не можливо кваліфікувати саме, як страховий випадок, є безпідставними, оскільки факт дорожньо-транспортної пригоди є доведеним та не спростованим сторонами у справі, а у розумінні приписів ч. 2 ст. 1188 ЦК України поведінка кожного із власників (володільців), транспортних засобів (унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі. Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки та такий обов`язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди.

Посилання ПрАТ "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що у даній справі вина заподіювача шкоди не вимагається та безпідставно задовольнив позов в частині вимог до страховика, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди позивачу, як пасажиру транспортного засобу, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України, а страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Аргументи апеляційних скарг про те, що на теперішній час у кримінальному провадженні не було встановлено винних осіб у вчиненні кримінального правопорушення, що виключає наявність підстав цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не заслуговують на увагу та є безпідставними, оскільки суперечать висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №477/874/19 від 29 червня 2022 року.

Посилання скаржників в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині відшкодування шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржників, що мають за мету задоволення апеляційних скарг, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення в частині відшкодування шкоди.

Інші доводи апеляційних скарг щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до особистого тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, з наступних підстав.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначила про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн. На підтвердження надання професійної правничої допомоги надано копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 09 травня 2022 року Серії АЕ № 1084975, копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № АР-ЗД 05/2/1 від 20 травня 2021 року.

Учасники справи мають право користуватися професійною правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, наданий на підтвердження витрат на професійну правничу (правову) допомогу договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № АР-ЗД 05/2/1 від 20 травня 2021 року, не містить всіх сторінок договору, що позбавляє суд дослідити його зміст у повному обсязі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на умови п.4.1. копії вказаного договору, за змістом якого, вартість послуг Адвокатського об`єднання та порядок їх сплати, передбачено в додатку до цього договору, однак матеріали справи не містять додаток до вказаного договору, не містить акту виконаних робіт, детального опису наданих послуг, що позбавляє суд визначити вартість наданих послуг.

Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт надання професійної правничої допомоги у визначеному розмірі.

На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" - задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2024 року в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення солідарно з Моторного (транспортного) страхового бюро України та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія Аско-Донбас Північний" судових витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна