справа № 376/1307/21
головуючий у суді І інстанції Віговський С.І.
УХВАЛА

5 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

суддів Приходька К.П., Журби С.О.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено в повному обсязі.

Визнано об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, готовністю 71%, який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку, готовністю 71%, який розташований на земельній ділянці, площею 0,2500 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано нежитлові будівлі в АДРЕСА_2 зазначений за планом під літерою «А» з земельною ділянкою площею 5,5250 га кадастровий номер :01:004:0096 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступні об`єкти нежитлових будівель в АДРЕСА_2 зазначений за планом під літерою «А»:

- сіносховище, загальною площею 609,1 кв.м, зазначене за планом під №5;

- котельня, загальною площею 56,0 кв.м, зазначена за планом під №6;

- дизельна, загальною площею 33,9 кв.м, зазначена за планом під №7;

- службове приміщення, зазначене за планом під № 11;

- водонапірна башта, зазначена за планом за № 12;

- водонапірна башта, зазначена за планом за № 13.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступні об`єкти нежитлових будівель в АДРЕСА_2 зазначений за планом під літерою «А»:

- адмінбудівля, загальною площею 219,1 кв.м, зазначена за планом під №1;

- кузня, загальною площею 66,7 кв.м, зазначену за планом під №2;

- склад-гараж, загальною площею 398,5 кв.м, зазначений за планом під №3-4;

- свинарник, загальною площею 4174,9 кв.м, зазначений за планом під №8;

- вагова, загальною площею 38, 8 кв. м, зазначена за планом під № 9;

- електрощитова, загальною площею 32,5 кв.м, зазначена за планом під №10;

- приміщення охорони, зазначене за планом за № 14;

- льох, зазначений за планом за № 15.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею - 5,5250 га, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:004:0096, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення.

24 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Сквирського районного суду Київської області з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року.

Під час перегляду справи за нововиявленими обставинами у справу було залучено до участі третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - Кожанську селищну раду Фастівського району Київської області, яка у подальшому заявила свої вимоги, оскільки вважала, що під час попереднього судового розгляду було вирішено спір щодо майна, яке належить Кожанській селищній раді Фастівського району Київської області.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, - задоволено.

Скасовано рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею - 5,5250 га, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:004:0096, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення, в решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалено у справі нове рішення, у частині, в якій скасоване рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею - 5,5250 га, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:004:0096, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею - 5,5250 га, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:004:0096, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення.

Скасовано державну реєстрацію права власності, проведену на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею - 5,5250 га, що розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:004:0096, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення.

Визнано за Кожанською селищною радою Фастівського району Київської області право власності на земельну ділянку, площею 5,5250 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:004:0096, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення, та відновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості (запис) про право власності Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області, що припинене на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року у цивільній справі № 376/1307/21.

Не погоджуючись із рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2023 року ОСОБА_1 31 липня 2024 року звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Розглянувши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а на ухвалу суду - протягом 15 днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення Сквирського районного суду Київської області було ухвалено 24 травня 2023 року.

Таким чином, останній строк оскарження рішення припадає на 23 липня 2023 року. Апеляційну скаргу подано 31 липня 2024 року. Отже, скаржником пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Пропущений строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (рішення ЄСПЛ: від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ: від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Відповідно до приписів ч.2 ст.358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

В обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження позивач посилається на ту обставину, що вона не була повідомлена про розгляд справи, оскільки жодні документи, які стосувались перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, у тому числі судові повістки про виклик на судові засідання, ухвали суду від 24 травня 2023 року, 28 квітня 2023 року, рішення суду від 24 травня 2023 року, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами від 24 квітня 2023 року, клопотання про залучення третьої особи від 27 квітня 2023 року та позовну заяву третьої особи від 24 травня 2023 року, вона не отримувала.

Вказує, що в матеріалах справи є лише супровідний лист від 24 квітня 2023 року про надсилання ОСОБА_1 ухвали суду від 24 квітня 2023 року та копії заяви, однак немає ні рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ані конверту, який повернувся на адресу суду.

Такі доводи колегія Київського апеляційного суду не може визнати обґрунтованими, оскільки, як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 сама ініціювала перегляд рішення за нововиявленими обставинами (а.с. 50-51).

Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами містить підпис ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява №18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Колегія суддів також не може визнати доведеними обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, щодо непідприсання нею заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами від 24 квітня 2023 року, оскільки жодних доказів у підтвердження цієї обставини не додано.

Зокрема суд апеляційної інстанції не може визнати належним доказом її заяву свідка засвідчену приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області від 29 липня 2024 року.

Відповідна обставина щодо непідписання позивачкою процесуального документа могла бути підтверджена почеркознавчим дослідженням, однак до апеляційної скарги не подано висновку експерта у підтвердження обставин щодо не підписання нею відповідної процесуальної заяви (почеркознавчого дослідження).

У апеляційній скарзі ставиться питання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи з метою спростування факту підписання позивачкою заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, однак здобуття відповідного доказу можливо після відкриття провадження у справі. В той же час підставою для відкриття провадження у справі щодо апеляційного оскарження рішення після спливу річного терміну, є доведення обставин, передбачених ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Жодних обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 самостійно здобути висновок експерта у підтвердження непідписання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, у апеляційній скарзі не наведено.

Зокрема, ОСОБА_1 було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, і в межах розгляду кримінальної справи вона могла здобути відповідний доказ.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не містить виключних підстав, передбачених ч. 2 ст. 358 ЦПК України для відкриття апеляційного провадження поза межами річного строку.

З огляду на наведене, апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 24 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2021 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба