Справа № 476/627/24
Провадження № 2-о/476/21/2024
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

06.08.2024 року суддя Єланецького районного суду Миколаївської області Чернякова Н.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Вознесенська районна військова адміністрація, про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И Л А:

19.07.2024 року представник заявниці, адвокат Максименко В.В., звернулася до суду в порядку окремого провадження в інтересах ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, вищевказана заява повинна відповідати загальними вимогам процесуального законодавства щодо форми та змісту позовної заяви.

Однак, вказана заява подана з порушенням вищевказаних положень.

В порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до заяви не додано документу про сплату судового збору чи документу, який підтверджує підстави для звільнення від сплати судового збору.

У заяві представником заявниці ставиться питання про звільнення заявниці від оплати судових витрат повністю.

Так, згідно ч.1, 3 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину- інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі вищевказаних положень.

У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визнано рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

З огляду на викладене, випливає, що Закон України «Про судовий збір» чітко визначає випадки у яких суд може звільнити від сплати судового збору, зменшити його розмір, відстрочити або розстрочити сплату судового збору.

При цьому, п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», роз`яснено, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи. Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин та за наявності клопотання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

З огляду на викладене, фактичною підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан сторони, що ускладнює сплату судового збору в зазначеному законом розмірі.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Обґрунтовуючи підстави звільнення від сплати судового збору представник заявниці посилається на те, що заявниця не може сплатити судовий збір у зв`язку з скрутним майновим становищем.

На підтвердження скрутного майнового становища заявниці її представником надано лише витяг відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 09.07.2024 року №1419-24-00882, за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року інформація щодо джерел/сум нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків у ОСОБА_1 відсутня.

Однак, вказаний витяг може бути доказом наявності підстав для звільнення від сплати судового збору тільки у сукупності з іншими доказами.

Між тим, інших відомостей, зокрема, про наявність чи відсутність у власності заявниці рухомого та нерухомого майна, наявність у неї неповнолітніх дітей чи інших утриманців, щодо стану здоров`я та інші до суду не надано.

З огляду на викладене, наведені у клопотанні доводи не дають підстав для звільнення від сплати судового збору, оскільки представником заявниці не додано належних доказів на їх підтвердження, а безпідставне звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення чи відстрочення його сплати є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливих судових процедур і рівності учасників судового процесу перед законом, що також відповідає приписам ст. 129 Конституції України.

Доступ до правосуддя, в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання заяви до суду.

Відповідно до положень частини першої та частини другої статті 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Отже, заявниці необхідно усунути зазначені недоліки заяви та сплатити судовий збір, надати суду докази сплати судового збору окремим платіжним документом в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185, 318 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Вознесенська районна військова адміністрація, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В.Чернякова