П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 року місто Київ

справа № 758/4636/23

провадження №22-ц/824/ 6222/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Березовичем Олександром Олександровичем ,

на рішення Подільського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2023 року ухвалене у складі судді Ковбасюк О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в якому просила стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 26153 грн. та 1307 грн. 65 коп., відповідно, а також пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 3423 грн. 17 коп.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вироком Літинського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року по справі № 137/238/20 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Потерпілою у вказаній справі є позивачка.

Вироком суду цивільний позов позивачки задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки 26153 грн. у якості відшкодування, завданої кримінальним правопорушенням, 30000 грн. - моральної шкоди та 2000 грн. - відшкодування витрат на правову допомогу.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно полісів обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8640034 та №АМ/8644406.

З метою отримання страхового відшкодування 17 січня 2022 року позивачка звернулась з листом-заявою до відповідача, який останнім було залишено без відповіді.

Не отримавши відповіді від відповідача, позивачка 08 грудня 2022 року повторно звернулась до відповідача з листом - заявою про виплату страхового відшкодування, на який отримала відмову у виплаті такого у зв`язку з пропуском строку звернення та отримання позивачкою відшкодування від особи, яка завдала таку шкоду.

Позивачка вважає, що вказане свідчить про порушення відповідачем її майнових прав, а тому вона звернулася до суду із вказаним позовом.

У червні 2023 року позивачка ОСОБА_1 подала заяву, в який просила стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 26153 грн. та 1307 грн.65 коп., відповідно, пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 14324,67 грн., інфляційні втрати в сумі 903,83 грн., 3% річних в сумі 902,81 грн., а також моральну шкоду в сумі 10000 грн.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Березович О.О. 31 жовтня 2023 року через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що на теперішній час вирок Літинського районного суду Вінницької області не виконано в частині відшкодування завданої шкоди. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовляється від виконання свого зобов`язання за договором обов`язкового страхування та уникає виплати страхового відшкодування. Позивач вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивач втратила право на отримання відшкодування від страховика. Також, вважає, що суд першої інстанції не розмежував договірні зобов`язання та деліктне зобов`язання, зробив помилкові висновки та прийняв неправильне рішення.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Вказує на те, що стягнення з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» суми страхового відшкодування у розмірі 26 153,00 грн., що полягає у витратах на лікування позивача не позбавить її права від отримання компенсації від ОСОБА_2 згідно з вироком по справі, а це в свою чергу призведе до отримання подвійної компенсації витрат на лікування позивача. Крім того, зазначає про те, що позивачем не надано доказів поважності пропуску строку зі зверненням із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Так, враховуючи, що ціна позову у цій справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у апеляційній скарзі чітко та зрозуміло викладена позиція скаржника щодо оскаржуваного рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд враховує, що докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиція скаржника викладена письмово згідно із п.5 ч.2 ст. 356 ЦПК України.

Враховуючи викладене, дану апеляційну скаргу слід розглядати в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 27 лютого 2019 року приблизно о 04 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Scania» моделі «R420», д.н.з. НОМЕР_1 , із напівпричепом марки «Schwarzmuller» моделі «SPA-3E», д.н.з. НОМЕР_2 , по автодорозі РЗ1 сполученням «Бердичів-Хмільник-Літин» в напрямку смт. Літин, неподалік с. Трибухи Літинського району Вінницької області, через вихід з ладу переднього правого колеса автомобіля марки ««Scania» моделі «R420», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив вимушену зупинку на смузі руху у напрямку смт. Літин, після чого, умисно порушуючи Правила дорожнього руху України, не передбачаючи наслідки, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, не встановив знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, не вжив заходів для того щоб вибрати місце стоянки автомобіля якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху та згідно висновку експерта №328 від 06 серпня 2019 року допустив порушення Правил дорожнього руху України, а саме:- п. 9.9 - «Аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: а) у разі вимушеної зупинки на дорозі»; - п. 9.10 - «Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди; б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м»;- п. 15.1 - «Зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі;- п. 15.2 - «За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху)»;- п. 15.11. - «У темну пору доби і в умовах недостатньої видимості стоянка поза населеними пунктами дозволяється лише на майданчиках для стоянки або за межами дороги»;- п. 15.14. - «У разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10 та 9.11 цих Правил.».

27 лютого 2019 року приблизно о 06 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , рухаючись автомобілем марки «Volkswagen» моделі «LТ35», по автодорозі сполученням «Бердичів-Хмільник-Літин» в напрямку смт. Літин, не маючи технічної можливості запобігти зіткненню, допустив зіткнення з задньою частиною напівпричепа марки «Schwarzmuller» моделі «SPA-3E», д.н.з. НОМЕР_2 , який був під`єднаний до автомобіля марки «Scania» моделі «R420», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який перебував на проїзній частині смуги руху в напрямку смт. Літин в нерухомому стані без ввімкнених габаритних вогнів та світлової сигналізації.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen» моделі «LТ35» д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому обох кісток правої гомілки та закритих переломів п`ясних кісток правої кисті, які згідно з висновком експерта №146 від 08 листопада 2019 року, належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Також у ОСОБА_1 було виявлене тілесне ушкодження у виді рани на лівій гомілці, яке згідно з висновком експерта № 146 від 08 листопада 2019 року належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року по справі №137/238/20 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 ККУ країни ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Цим же вироком цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 26153 грн. у відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди; 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Вироком Вінницького апеляційного суду від 28 грудня 2021 року вирок Літинського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року скасовано в частині призначеного ОСОБА_2 покарання та ухвалено новий вирок. Вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_1 залишено без змін.

Крім того, судом установлено також, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність водія автомобіля «Scania», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ в ПрАТ «УПСК». Встановлена договором страхова сума за шкоду, заподіяну здоров`ю чи життю, становить 200000 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що звертаючись до суду з позовом, позивачка не посилається на те, що її не звернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від її дій, та нею було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, доводячи, що вона до страховика звернулась вчасно. Незважаючи на те, що позивачка втратила право на отримання відшкодування від страховика тієї особи, яка завдала шкоди, таке право підлягає захисту в межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем шкоди, завданої здоров`ю позивача. Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна позивачці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнута судовим рішенням з винуватця ДТП, ухваленим у кримінальному провадження , яке набрало законної сили.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У п.1.3 статті 3 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із ст.6 цього Закону страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи.

Згідно зі ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Установлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заподіяна шкода здоров`ю.

Страховий випадок стався внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце близько 6:00 27 лютого 2019 року на автодорозі Р31 сполученням «Бердичів-Хмельник-Літин, неподалік с.Трибухи Літинського району Вінницької області за участі напівпричепа , д.н.з. НОМЕР_2 , що був приєднаний до автомобіля марки «SCANIA» моделі «R420», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Volkswagen» моделі «LT35», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 .

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована за наступними договорами (страховими полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів: поліс № АМ/8640034 та поліс № АМ/8644406.

Страховиком винної особи є відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Згідно з п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 27 лютого 2019 року.

Винна у ДТП особа ОСОБА_2 повідомив страховика про настання страхового випадку 28 лютого 2019 року.

З наданих відповідачем до матеріалів справи документів вбачається, що ОСОБА_4 зверталася до страховика винної особи з заявою, про настання страхового випадку, яка була направлена поштою 25 січня 2022 року. Заява отримана ПрАТ «УПСК» 31 січня 2022 року. Ця обставина не заперечується відповідачем.

Посилання представника відповідача, що подані ОСОБА_4 до листа документи, не містять заяви про виплату страхового відшкодування є безпідставними. В тексті самої заяви ОСОБА_1 просить повідомити її про дату та суму виплат.

Отже, зазначене дає підстави вважати, що заява про отримання страхового відшкодування була подана ОСОБА_1 в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200000 грн.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року встановлено розмір шкоди, заподіяної здоров`ю ОСОБА_1 і такий становить 26153 грн.

Відповідно 5% , що мав виплатити страховик винної особи потерпілій особі за шкоду, заподіяну здоров`ю, становить 1307,65 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що 1307,65 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди.

При цьому, колегія суддів зазначає, що прийняття рішення судом у кримінальному провадженні про стягнення з ОСОБА_2 , як винної особи, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн., не звільняє страховика від страхової виплати за моральну шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування. Сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи той факт, що ПрАТ «УПСК» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, позивач має право вимагати стягнення пені, розрахованої з 2 травня 2022 року. Розмір пені розрахований за період з 2 травня 2022 року по 5 червня 2023 року, виходячи із суми, яку мала сплатити страхова компанія, становить 143,30 грн.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.979 ЦК України договір страхування є правовідношення, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням.

Враховуючи, що страховик був зобов`язаний виплатити позивачеві страхове відшкодування, але не виплатив, він має нести відповідальність на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

За період з 2 травня 2022 року до 5 червня 2023 року інфляційні втрати складають 241,22 грн., 3% річних 43 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 26153 грн. є правильним і доводами апеляційної скарги висновки суду в цій частині не спростовані.

Сума в розмірі 26153 стягнута з винної у ДТП особи ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі вироку суду, який є обов`язковим для виконання та має виконуватися. Виконавчий лист, виданий 20 грудня 2023 року Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат у відшкодування шкоди у сумі 26153 грн., знаходиться на виконанні у відділі ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Сам по собі факт не виконання ОСОБА_2 вироку суду в частині цивільного позову, не дає підстав покладати відповідальність на страховика винної особи.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиплатою страхового відшкодування, то в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мотивувала невиплатою страхового відшкодування, у зв`язку з чим вона зазнала душевних переживань.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлений ч.2 цієї статті.

Таким чином, ч.1 ст.1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Встановивши, що страховик винної особи безпідставно відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у вигляді моральної шкоди, колегія суддів вважає, що є підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди. Разом з тим, оскільки позивачем не доведено заявлений нею розмір шкоди, колегія суддів, виходячи з засад розумності та справедливості, та враховуючи тривалість душевних переживань позивача, вважає, що 2000 грн. буде справедливою сатисфакцієї порушеного права позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (12,09%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, ЦПК України,

суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Березовичем Олександром Олександровичем, задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування морально шкоди, пені, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у вигляді моральної шкоди 1307,65 грн., пеня в сумі 143,30 грн, 3% річних в сумі 43 грн, інфляційні втрати в сумі 241,22 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди за невиплату страхового відшкодування 2000 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір в сумі 324,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус