КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7426/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Величка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів.

Вимоги позову мотивує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усно домовились про придбання позивачем у відповідача у розстрочку автомобіля марки Mercedes-Benz, S350L, 2018 року випуску, за 65 000,00 доларів США. Також домовились, що автомобіль буде відразу переданий для позивача.

Відповідач ОСОБА_2 вказав сплатити першу частину коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 , які ОСОБА_3 передасть ОСОБА_2 готівкою, оскільки він працює у ОСОБА_2 . Далі вказав, що перереєструє автомобіль на ОСОБА_3 і договір купівлі-продажу підпише з ним для того, щоб у ОСОБА_2 не перевищував ліміт доходів та не сплачувати більше податків.

17 травня 2022 року автомобіль був зареєстрований на ОСОБА_3

22 травня 2022 року позивач перерахував на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 частину коштів в сумі 198 572,00 грн, що становило 6 788,00 доларів США, шляхом перерахування нематеріальних активів, а саме криптовалюти (біткоінів).

02 червня 2022 року за вказівкою ОСОБА_2 на його картковий рахунок НОМЕР_2 здійснив два платежі на суму 187 575,00 грн, що становило 6 412,00 доларів США, та 187 392,00 грн, що становило 6 406,00 доларів США.

В подальшому за вказівкою ОСОБА_2 , на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_3 позивач здійснив три платежі:

- 22 червня 2022 року на суму 32 973,00 грн, що становить 1 127,00 доларів США;

- 10 липня 2022 року на суму 20 000,00 грн, що становить 683,00 долари США;

- 26 липня 2022 року на суму 65 000,00 грн, що становить 1 777,00 доларів США.

Вказує, що в загальному розмірі позивач перерахував 691 512,00 грн, що становить 23 195,00 доларів США.

В подальшому, позивач наполягав на укладенні письмового договору купівлі-продажу та передачі автомобіля, але ОСОБА_3 у підписанні договору відмовився та повідомив, що автомобіль не продається. На цій підставі позивач припинив перерахування коштів та звернувся до відповідачів з вимогою про повернення коштів, однак відповідачі відмовили в їх поверненні.

Звертає увагу, що криптовалюта не є платіжним засобом, проте є нематеріальним активом. Позивач має доступ до Електронного гаманця, що є сховищем криптовалюти, контролює його та підтверджує здійснення платежів на карткові рахунки, що належать відповідачам, тому саме позивачем здійснювалась оплата.

Уважає, що оскільки відповідачі відмовились від виконання зобов`язань, відтак вони набули грошові кошти без достатньої правової підстави.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача безпідставно набуті кошти в сумі 374 967,00 грн; стягнути із ОСОБА_3 на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 316 545,00 грн. Стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Величко О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог. Вказує, що платежі здійснювались через міжнародні платіжні системи, що не передбачають заповнення таких реквізитів, як прізвище та ім`я відправника. Платником вищевказаних платежів виступає ОСОБА_1 , який при оплаті вказував реквізити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Підтвердженням здійснення платежів саме позивачем є те, що ОСОБА_1 під час судового засідання здійснив вхід до "Електронного гаманця" та надав для огляду оригінали електронних документів, що підтверджують здійснення ним переказу грошових коштів.

Судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин справи, внаслідок чого зроблено неправильні висновки про те, що позивач здійснював переказ коштів у криптовалюті (Bitcoin).

Скаржник здійснював зарахування коштів на банківські картки відповідачів, які відкриті в банках України через спеціалізовані організації, шляхом конвертації нематеріальних активів, а саме криптовалюти у національну валюту України - гривню. Тобто відповідачі отримували реальні грошові кошти, а саме ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 на банківську картку 374 967,00 гривень, а ОСОБА_3 отримав від позивача на свою банківську картку 316 545,00 гривень.

Вказує, що під час розгляду справи ОСОБА_3 зазначив, що він працює у ОСОБА_2 , однак підставу зарахування коштів пояснив тим, що він орендував у ОСОБА_2 автомобіль марки MERCEDES-BENZ, моделі S 350L, д.н.з. НОМЕР_4 , на якому надавав послуги таксі для ОСОБА_5 , за що він для ОСОБА_3 заплатив кошти. Однак ОСОБА_3 не надав для суду ані договору оренди автомобіля із ОСОБА_2 , ані доказів того, що він здійснює підприємницьку діяльність, ані доказів того, що ОСОБА_3 отримав кошти саме від ОСОБА_5 .

Вказує, що відповідачі визнали факт отримання коштів в сумах та датах, зазначених позивачем в позові, окрім отримання коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 , однак не надали жодних доказів, що кошти були сплачені іншою особою. Також наявна розбіжність в поясненнях відповідачів щодо підстави отримання коштів. Показання відповідачів про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не знайомі із ОСОБА_1 та те, що жодних домовленостей між ними не було, це обрана ними тактика захисту в суді, адже у той час у позивача була наявна інформація про їх карткові рахунки та про суми коштів, що на них були сплачені, інформацію про належність карткових рахунків отримав саме від відповідачів та не міг отримати іншим чином.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

17 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Сидоренко Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на апеляційну скаргу.

Заперечує проти апеляційної скарги, уважає її необґрунтованою та просить відмовити у її задоволенні.

Заперечує факт знайомства відповідачів із позивачем. Вказує, що відповідачі вперше зустрілись із позивачем під час розгляду справи у Шевченківському районному суді міста Києва.

Вказує, що у доданих до позовної заяви роздруківках про переказ грошових коштів не міститься жодної ідентифікуючої ознаки позивача як відправника нематеріальних активів.

Вказує, що позивачем порушено вимоги статті 100 ЦПК України щодо подання електронних доказів в оригіналі або в електронній копії, засвідченій підписом.

Вказує, що апеляційна скарга містить суперечливі твердження.

Стверджує, що позивач не довів належними, допустимими і достатніми доказами переказ криптовалюти та отримання відповідачами від позивача грошових коштів (як матеріальної речі) у розумінні норм цивільного законодавства.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Величко О.М. доводи апеляційної скарги підтримали, просили суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , а також адвокат Сидоренко Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що саме він перерахував визначені суми.

Суд вказав, що надані суду скрінкопії сторінок електронної пошти не можуть бути належними та допустимими доказами перерахування грошових коштів на рахунок відповідачів, враховуючи заперечення останніми цього факту, а в інформації по рахунку відсутня вказівка на прізвище платника.

Суд зазначив, що через свої технології Bitcoin не потрапляє під українське визначення поняття «електронні гроші», оскільки не містить зобов`язання емітента з його погашення, не має єдиного емісійного центру, і не прив`язаний до жодних готівкових або безготівкових коштів. У свою чергу «безготівкові кошти» за українським законодавством можуть існувати виключно у формі записів на банківських рахунках. Банки не беруть участі у процесі емісії та обігу криптовалют, тому Bitcoin не може уважатись «коштами». Не потрапляє Bitcoin і під визначення «платіжної системи», оскільки основною та обов`язковою функцією платіжної системи є проведення переказу грошових коштів. Тоді як через гаманець Bitcoin здійснюється переказ виключно Bitcoin, який грошовими коштами не є.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Відповідно до даних листа АТ КБ "ПриватБанк" убачається, що картковий рахунок № НОМЕР_5 належить ОСОБА_3 (том 1 а.с. 85-86).

З даних виписки по картці убачається, що 10 липня 2022 року на рахунок ОСОБА_3 двома платежами надійшли грошові кошти в загальні сумі 20 000,00 гривень, 22 червня 2022 року чотирма платежами в сумі 33 272,08 грн; 26 липня 2022 року чотирма платежами в сумі 65 000,00 грн. Платник вказаних коштів не вказаний (том 1 а.с. 87-90).

Відповідно до даних виписки з рахунку убачається, що картковий рахунок № НОМЕР_6 року належить ОСОБА_2 . Згідно виписки по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_2 убачається, що 02 червня 2022 року надійшли грошові кошти в загальному розмірі 187 392,71 грн дванадцятьма платежами - 7 403,71 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн, 29 999,00 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн, 14 999,00 грн (том 1 а.с. 92-93).

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 убачається, що транспортний засіб Mercedes-Benz, S 350L, д.н.з. НОМЕР_4 належить ОСОБА_2 (том 1 а.с. 120-121).

Відповідно до даних відповіді Головного сервісного центру МВС №195 від 01 квітня 2023 року убачається, що за громадянином ОСОБА_3 транспортні засоби не були зареєстровані (том 1 а.с. 122).

Відповідно до даних скрін-шотів із сайту mercedes-hire.com транспортний засіб Мерседес-Бенц S-клас, д.н.з. НОМЕР_4 , можливо взяти в оренду (том 1 а.с. 123-130).

Згідно даних Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 22 квітня 2004 року таке видано ОСОБА_2 , згідно даних Ліцензії від 12 липня 2011 року така видана ОСОБА_2 щодо надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом (том 1 а.с. 81-82).

З даних Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань убачається, що 30 березня 2023 року надійшла заява ОСОБА_2 щодо замаху на заволодіння належними йому грошовими коштами на загальну суму 691 512 грн (том 1 а.с. 96).

З даних протоколу одночасного допиту осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 30 жовтня 2023 року в межах досудового розслідування убачається, що ОСОБА_1 на підставі статті 63 Конституції України відмовився від дачі показів (том 1 а.с. 184-187).

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1, 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України, а саме підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1, 2 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин, на які посилається позивач як на підставу перерахування відповідачам грошових коштів, зокрема, щодо домовленості укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Окрім того, правильними є висновки суду щодо відсутності доказів про перерахування грошових коштів на карткові рахунки відповідачів саме позивачем.

Доводи скаржника в тій частині, що відповідачами не надано доказів, що кошти були сплачені іншої особою, відхиляються апеляційним судом, оскільки за принципом змагальності сторін позивач має довести суду обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Тобто, заявляючи про намір укладення договору купівлі-продажу автомобіля та перерахування з цією метою грошових коштів позивач має довести ці обставини, проте належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного позивачем не надано.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до листа Національного банку України 08 грудня 2014 року № 29-208/72889 щодо віднесення операцій з віртуальною валютою/криптовалютою Bitcoin до операцій з торгівлі іноземною валютою, а також наявності підстав для зарахування на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи іноземної валюти, отриманої від продажу Bitcoin, вказав про те, що випуск віртуальної валюти Bitcoin не має будь-якого забезпечення та юридично зобов`язаних за нею осіб, не контролюється державними органами влади жодної із країн. Отже, Bitcoin є грошовим сурогатом, який не має забезпечення реальної вартості.

Виходячи зі змісту листа Національного банку України, можна дійти висновку, що Bitcoin не є засобом платежу в Україні, а всі ризики за використання Bitcoin несе учасник розрахунків за ними.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц вказав, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Апеляційний суд уважає правильним висновок суду першої інстан6ції про те, що у цій справі позивачем не доведено факту перерахування відповідачам грошових коштів, а також підстав застосування положень статті 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Величка Олександра Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова