КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

справа №133/2204/24

05.08.24 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Пєтухової Н.О.,

за участі секретаря судових засідань Штепи В.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Козятині в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 на строк 6 місяців, із визначенням тимчасових обмежень його прав стосовне неї, що полягають в забороні: перебувати в місці проживання (перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою - АДРЕСА_1 ; наближатись на 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, та забороні вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею.

Свої вимоги мотивувала тим, що з ОСОБА_3 перебуває у шлюбі, під час якого вона неодноразово потерпала від психологічного та фізичного насильства, зокрема образ нецензурними словами, погрозами побиттям, застосуванням фізичної сили, знущанням. 15.07.2024 між подружжям стався конфлікт внаслідок якого заявник отримала тілесні ушкодження, у вигляді побиття в пах та по ногах, а також погрози, що вона ніде від нього не сховається та він має право її ображати і бити так як вона його дружина. За даною подією відносно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №121966 за ст. 173-2 КУпАП та винесено тимчасовий заборонний припис АА №030003 від 15.07.2024, строк дії якого 10 діб; 18.07.2024 ОСОБА_3 порушив дії тимчасового заборонного припису, зателефонував потерпілій та шантажував дитиною, висловив погрози, які полягали у тому, що як тільки дія тимчасового припису закінчиться, знайде її де б вона не була і вчинить з нею розправу. Так як він зловживає алкогольними напоями і дуже часто перебуває у некерованому та неадекватному стані, заявник його боїться та переживає за власну безпеку.

Заявник в судовому засіданні пояснила, що її чоловік вчинив домашнє насильство відносно неї 15.07.2024, а саме - після повідомлення про намір подати на розлучення, виражався нецензурної лайкою та наносив їй тілесні ушкодження, майже всю ніч не давав спатити, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згодом порушив тимчасовий заборонний припис, телефонував їй, а також разом зі старшою дитиною проїжджав повз місця її роботи, почав до неї неприязно висловлюватись, чим вчиняв моральний тиск на неї та меншу доньку, так як з моменту виникнення конфлікту діти не бачились. Вказала, що вона не створю перешкод у спілкуванні батька з дітьми та дозволяє йому забитрати дітей, відвозити їх до навчальних закладів. Заявлені вимоги в судовому засіданні підтримала, просила їх задовольнити.

ОСОБА_3 просив відмовити заявниці у задоволенні її заяви в частині вимоги не наближатись до ньго на певну відстань, вказуючи, що така вимога не може бути виконана, оскільки він, піклуючись про їх спільних дітей, буде змушений контактувати з заявницею з метою, щонайменше, передання дітей. Вказав, що у алкогольному стані в той день не був, підтвердив що між ними стався словесний конфлікт через повідомлення дружиною про розлучення, а також вказав, що вони штовхали один одного. Зазначив, що після 15.07.2024 вони проживають окремо за рідними адресами, права власності на будинок, в якому проживає ОСОБА_1 він не має, не зареєстрований у такому будинку. Щодо вимог заявника вказав, у разі задоволення заяви йому буде заборонено наближатися до її місця проживання на 100 метрів, оскільки він привозить їй спільних дітей, яких на відстані 100 метрів від будинку не залишить в цілях їхньої безпеки, це не є можливим.

Заявниця також підтвердила, що її чоловік не має жодних прав на будинок, який належить їй одноосібно й де вона проживає, й наразі чоловік мешкає за іншою адресою.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , від шлюбу подружжя має двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до листа Батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП від 19.07.2024 за №2Аз/41/21/20-2024, 15.07.2024 о 10:29 год. надійшло повідомлення про факт вчинення домашнього насильства. По факту даного виклику від гр. ОСОБА_1 відібрано письмові пояснення та письмову заяву про вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, яке було вчинено її чоловіком. Відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №121966 від 15.07.2024 за ст. 173-2 КУпАП та винесено тимчасовий заборонний припис АА №03003 від 15.07.2024.

Згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №030003 від 15.07.2024, кривднику ОСОБА_3 за фактом вчинення 15.07.2024 домашнього насильства відносно своєї дружини винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб, із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

18.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до поліції із повідомленням про порушення термінового заборонного припису кривдником, та просила прийняти міри до чоловіка. У поясненнях вказала, що ОСОБА_3 здійснював телефонні дзвінки до неї, а по закінченню робочої зміни проїздив поруч на своєму автомобілі та маніпулював дитиною, а саме показував її через вікно автомобіля.

Главою 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Даний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Як визначено п.п. 3, 6, 7, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

При цьому суд зауважує, що посилання заявником на протокол про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за порушення заборонного припису (який суду наданий не був ) не може бути належним доказом вчинення насильства в сім`ї, оскільки вина останнього не доведена, та відповідно до вказаного протоколу не прийнято судове рішення щодо визнання винуватості у вчиненні даного адміністративного правопорушення.

Сам факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (постанова Верховного Суду у справі № 761/49109/19 від 10.02.2021 року, постанова Верховного Суду у справі № 640/23804/18 від 29.08.2019 року, постанова Верховного Суду № 635/4854/19-ц від 02.09.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 336/5627/19 від 08.04.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 754/6995/19 від 14.01.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 363/3496/18 від 17.04.2019 року).

Суд бере до уваги те, що окрім зафіксованого факту вчинення домашнього насильства в межах одного дня 15.07.2024, заявником не надано суду жодних доказів на підтвердження систематичності вчинення домашнього насильства.

Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі №754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі №754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі №753/8626/19, від 09 вересня 2020 року у справі №711/3280/20, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Факт сварок і непорозумінь на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів (постанова Верховного Суду у справі № 545/744/19 від 30.01.2020 року, постанова Верховного Суду у справі № 607/10122/19 від 04.12.2019 року).

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків (постанова Верховного Суду у справі № 756/2072/18 від 21.11.2018 року).

Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства (постанова Верховного Суду у справі №753/10840/19 від 13.07.2020 року).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отож зібрані у справі докази не підтверджують факт тривалого або систематичного психологічного насильства в сім`ї, яке вчиняється заінтересованою особою стосовно заявника і ця особа є беззаперечним кривдником, не доводять настання та збільшення загрози насильницьких дій, не доказують існування на момент звернення до суду та надалі ризиків можливого продовження таких дій заінтересованою особою відносно заявника, а також можливої ескалації такого насильства. Суд звертає увагу на те, що 15.07.2024 стосовно ОСОБА_3 був виданий терміновий заборонний припис, тобто було вжито заходів щодо його поведінки у цей день. У подальшому, як стверджує заявниці, такий припис був порушений, однак належних доказів цьому не надано. Крім того, сторони не проживають разом за однією адресою, не є володільцями спільного житлового майна; доходять згоди у вихованні та організації життя дітей, що також вказує на недоведеність ризиків.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Крім того, сторони не проживають разом за однією адресою, не є володільцями спільного житлового майна; доходять згоди у вихованні та організації життя дітей, що також вказує на недоведеність існування ризиків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд приходить до висновку, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не підтверджують факту систематичного вчинення домашнього насильства щодо заявника, та на даний час не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного, психологічного чи матеріального насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалих неприязних конфліктних відносин між сторонами.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що необхідність у застосуванні обмежувального припису відносно ОСОБА_3 є недоведеною належними та достатніми доказами, а відтак наявні правові підстави для відмови в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 350-5, 350-6, 350-8 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Повний текст судового рішення складено 07.08.2024.

05.08.24