Справа № 456/663/24 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л. В.
Провадження № 22-ц/811/1553/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Ковальчука Ю.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача, а також 3 000 грн. судових витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка з 2021 по 2022 рік зустрічалася з ОСОБА_1 і ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_1 . Вона проживає разом з сином, однак відповідач взагалі ними не цікавиться та не надає належного утримання. На підставі судового наказу від 04.01.2024 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина. На даний час вона, як одинока матір, перебуває у декретній відпустці по догляду за сином ОСОБА_4 та не може заробляти кошти на їхнє утримання. Добровільно надавати допомогу на її утримання відповідач відмовляється, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом (а.с. 1).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.02.2024 року і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто - до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 1 211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 37-39).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що згідно судових наказів від 03 вересня 2021 року та від 04 січня 2024 року з нього стягуються аліменти на його доньку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_3 : по 1/4 частині з усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину, що сумарно становить 1/2 частину усіх видів його заробітку (доходу).

Відтак, з урахуванням присуджених до стягнення з нього оскаржуваним рішенням аліментів на користь позивачки до досягнення сином трьох років, розмір аліментів, які підлягають до стягнення з нього на підставі всіх вищезгаданих судових рішень, буде становити 2/3 частин від його заробітку (доходу), що вважає таким, «що не відповідає нормам діючого СК України».

Також вважає необґрунтованим стягнення з нього на користь позивачки 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Звертає увагу на те, що частиною 4 статті 84 Сімейного кодексу України право дружини з якою проживає дитина на утримання від чоловіка обумовлено можливістю останнього надавати таку матеріальну допомогу (а.с. 43-44).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 червня 2024 року (отримана учасниками справи 20.06-10.07.2024 року; а.с. 55-58) відкрито апеляційне провадження за вищезгаданою апеляційною скаргою, запропоновано учасникам справи протягом 15-ти днів подати до суду свій відзив на апеляційну скаргу та ухвалено розгляд справи у відповідності до частини 1 статті 369 ЦПК України проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 54).

Заяв від учасників справи про апеляційний розгляд справи з їх повідомленням до суду не поступало.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи (а.с. 3) та визнається самим відповідачем/апелянтом те, що останній є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а матір`ю згаданого малолітнього є позивачка ОСОБА_2 .

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років (частина 2) і таке право вона має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тобто, право на утримання у матері дитини існує паралельно з правом дитини на утримання і не залежить від нього, так само, як це право не залежить ні від працевлаштування матері дитини, ні від її матеріального становища.

ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81).

Відтак, саме на батька дитини покладається обов`язок доведення суду за допомогою належних та допустимих доказів факту його неспроможності надавати матеріальну допомогу матері його дитини, з якою проживає дитина віком до трьох років.

Факт проживання малолітнього з мамою (позивачкою) відповідачем не оспорюється.

Відповідач/апелянт є молодою працездатною особою, 1992 року народження; працює водієм в державному пожежно-рятувальному загоні ГУ ДСНС України у Львівській області та має стабільний дохід (а.с. 25).

В той же час, відповідачем, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було подано доказів (зокрема про стан його здоров`я та матеріальне становище чи про наявність інших обставин, що мають істотне значення), які б спростовували твердження позивачки про можливість відповідача надавати їй матеріальну допомогу до досягнення дитиною трьох років і могли б бути правовою підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги.

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що право позивачки, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, на утримання від чоловіка обумовлено можливістю останнього надавати таку матеріальну допомогу до уваги прийматися не можуть.

Однією з позовних вимог є вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки 3 000 грн. понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, що стверджується долученою до позовної заяви в обґрунтування цієї позовної вимоги квитанцією про отримання згаданих коштів від позивачки адвокатом Андрейків Ю.Я. (а.с. 6).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що:

- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5);

- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6).

В той же час, поданий відповідачем до суду Відзив на позовну заяву жодних доводів, які б ставили під сумнів понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу чи про їх неспівмірність, не містить, так само, як не містить клопотання про зменшення розміру цих витрат (а.с. 16-18).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення з відповідача на користь позивачки 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 квітня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02 вересня 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.