Справа № 465/5155/23 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1739/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Квак Вадима Васильовича на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року в складі судді Ванівського Ю.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

У липні 2023 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2022 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.06.2021, а також стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.06.2021.

Однак, станом на 05.06.2023 за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 40 150, 00 грн., з яких: 20 075, 00 грн. у виконавчому провадженні №70141105, 20 075, 00 грн. у виконавчому провадженні № 70177874, а відтак, відповідно до положень ст. 196 Сімейного кодексу України позивачка має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 40 150, 00 грн., враховуючи правову позицію висловлену ВП ВС в постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 16.06.2021 по 05.06.2023, в загальній сумі 40 150, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн.

Рішення суду оскажив відповідач ОСОБА_2 , апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Квак В.В. Вважає таке рішення необґрунтованим та безпідставним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вина відповідача у несплаті аліментів до 13.10.2022 відсутня, оскільки до цього часу не існувало судового рішення, згідно із яким відповідач повинен був би сплачувати аліменти. Натомість, ще до постановлення рішення суду, відповідач самостійно, добровільно сплачував аліменти, тільки в розмірі визначеному самим відповідачем, оскільки інших домовленостей з позивачкою або рішень судів не існувало.

В той самий час, заборгованість за період з 16.06.2021 по 13.10.2023 виникла лише тому, що згідно вимог чинного законодавста (ст. 191 СК України), аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто без вини відповідача.

Що стосується сплати аліментів, починаючи з 13.10.2022, то такі сплачувались своєчасно, щомісяця. Наголошує, що оплата за березень 2023 повністю перекривається платежами, зробленими до ухвалення рішення суду (оплачена наперед) та в липні 2023 року.

Невідповідність розрахунку державного виконавця та квитанцій (щодо дати проведення оплат), зумовлена тим, що всі оплати, які були проведені відповідачем після 13.10.2022 зараховані на погашення заборгованості, яка виникла до ухвалення рішення суду, про що зазначалось вище, за період з 16.06.2021 по 13.10.2022. Тобто, така оплата здійснювалась у жовтні 2022 року, а зараховували в якості погашення за липень 2021 року і так далі.

Наявна заборгованість по аліментах в сумі 40 150 грн. стосується виключно періоду до ухвалення рішення суду з 16.06.2021 по 13.10.2022. Таким чином, матеріали справи не містять доказів, які б стверджували вину відповідача у несплаті аліментів.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

20 червня 2024 року від представника ОСОБА_2 , адвоката Артюшкова О.О. через систему «Електронний суд», надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник висловила свої заперечення. Вважає доводи скарги безпідставними, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим. Просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення пені по аліментам, ціна позову є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народились двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стервджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно.

13 вересня 2022 року Франківським районним судом м. Львова у справі № 465/4652/21 ухвалено рішення, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.06.2021.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500, 00 грн. на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення до суду, а саме 16.06.2021р.

На виконання зазначеного рішення, Франківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи № 465/4652/21 від 13.09.2022, які в подальшому пред`явлено до примусового виконання. Виконавчі провадження № 70177874 та № 70141105 відкрито 31.10.2022.

Згідно із долучених до позову розрахунків заборгованості по аліментах (відповідно до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»), проведених державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчих листів № 465/4652/21 від 13.09.2022, заборгованість відповідача по аліментах становить 40 150, 00 грн. (20 075, 00 грн. ВП №70141105; 20 075, 00 грн. ВП № 70177874).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення пені за період з 16.06.2021 до 05.06.2023, позивачка вказувала на те, що на момент подання позову пеня, нарахована на суму заборгованості відповідача по сплаті аліментів, становить 33 060 грн. у ВП 370141105 та 33060 у ВП 70177874, тобто перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, таким чином, з урахуванням правової позиції ВС, позивачка просила стягнути пеню в розмірі 100% заборгованості, тобто в розмірі 40 150 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені за період з червня 2021 року до червня 2023 року в розмірі 40 150 грн., суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог. Зокрема, зазначив, що відповідач знав про судове рішення, яким стягнуто з нього аліменти, тому заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з його вини, у зв`язку із чим позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Обізнаність відповідача підтверджується періодичними сплатами певної суми коштів в якості сплати аліментів. Відповідачем також не доведено відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 16.06.2021 по 05.05.2023 та не спростовано розмір пені (неустойки), розрахованої позивачем за несплату аліментів та сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів згідно розрахунків державного виконавця.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що боржник звертався до виконавця, на виконанні якого знаходяться виконавчі листи, про перерахунок заборгованості. Окрім того, не звертався з відповідним позовом до суду чи зі скаргою на дії державного виконавця.

Щодо тверджень відповідача в частині неправильного розрахунку, складеного державним виконавцем, а саме зарахування оплат на погашення заборгованості, яка виникла до ухвалення рішення, суд звернув увагу на правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 19.01.2022 у справі № 711/679/21, згідно із якою при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Вказане свідчить про правильність розрахунків заборгованості по аліментах державного виконавця, а тому доводи відповідача про те, що заборгованість по аліментах виникла не з його вини, і розмір заборгованості має бути іншим, не знайшли свого підтвердження.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує таке.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину визначена ст. 196 СК України.

Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У постанові від 14 грудня 2020 року по справі №661/905/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 12 квітня 2022 року (справа №381/1553/19-ц).

Таким чином, ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

В свою чергу, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

При цьому, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Невиконання судового рішення в період з червня 2021 до 13 вересня 2022 року відповідач пояснював тим, що до моменту ухвалення судового рішення у нього не виникало обов`язку сплачувати аліменти. Такий обов`язок виник з моменту набрання рішенням законної сили. Доказів, які б спростовували наведене, позивачка суду не надала.

З матеріалів справи встановлено, що виконавче провадження з виконання виконавчих листів №465/4652/21, виданих Франківським районним судом м. Львова 13.09.2022, відкрито 31.10.2022.

Згідно із розрахунками заборгованості по аліментах (ВП № 70141105, ВП № 70177874) від 05.06.2023, відповідач почав сплачувати частково аліменти з січня 2022 року, тобто після того, як було ухвалене Франківським районним судом м. Львова 03 грудня 2021 року заочне рішення, яке в подальшому було скасоване за заявою відповідача.

Таким чином, наявність заборгованості, яка виникла у період з 16.06.2021 до 05.06.2023 не свідчить про свідоме ухилення від виконання судового рішення, оскільки як вбачається з розрахунку, відповідач сплачував аліменти у визначеному судом розмірі з листопада 2022 року, тобто після набрання рішенням законної сили та пред`явлення до виконання виконавчих листів.

Зазначені дії боржника, на переконання колегії суддів, не свідчать про його ухилення від сплати аліментів і не можуть бути розцінені як такі, що спрямовані на невиконання судового рішення про стягнення аліментів.

Здійснюючи розрахунок заборгованості, державним виконавцем не зазначено, а також не надано доказів про застосування до боржника заходів за умисні дії боржника, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з нього на користь стягувача визначеної суми аліментів. Зокрема, державним виконавцем не застосовано до боржника ОСОБА_1 такий захід впливу, як накладення штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 1 рік (20 % від суми заборгованості зі сплати аліментів); не винесено вмотивованої постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві: виїзду за межі України; керування транспортними засобами (крім випадків, визначених частиною 10 статті 71 Закону); тощо.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів з моменту звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів до пред`явлення до виконання виконавчих листів та після цього.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення пені за прострочення аліментів зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що, згідно зі статтею 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки позивачка відповідно до п. 3 ч. 1 ст 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому сплачений апелянтом судовий збір в розмірі 1818 грн. необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Квак Вадима Васильовича задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) гривень 00 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк