Справа № 686/1385/22
Провадження № 2/686/904/24
УХВАЛА

19 серпня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі

судді Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання Сікори Ю.В.,

з участю позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача ОСОБА_2

відповідача-позивача ОСОБА_3

представника відповідача-позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

встановив:

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 при визнання договору недійсним.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у виді штрафу та залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В підготовчому засіданні відповідач-позивач, представник відповідача-позивача ОСОБА_4 заяву підтримали та просили задовольнити.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_2 , позивач-відповідач ОСОБА_1 в підготовчому засіданні щодо задоволення клопотання заперечують.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що відповідач позичив кошти в сумі 2400000грн. та зобов`язався повернути борг до 01.11.2018, зобов`язання за договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач просить стягнути борг за договором позики.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, в обґрунтування якого вказав, що в лютому 2019 року під тиском змушений був написати розписку про те що нібито позичив у ОСОБА_1 100000 доларів США під заставу корпоративних прав ТОВ «Династія П», проте насправді ніяких грошей від ОСОБА_1 не отримував, написання розписки відбулось проти справжньої волі в стані нервово-емоційної стресової ситуації, внаслідок застосування до нього фізичного насильства та погроз застосування насильства щодо родини ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 та його спільників, а тому вважає що зміст розписки суперечить законодавству, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, оскільки викладене в розписці волевиявлення не відповідало внутрішній волі ОСОБА_3 , правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Ухвалою суду від 09.04.2024 зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики об`єднано для спільного розгляду із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, процентів за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування клопотання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у виді штрафу та залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_3 вказав, що під час подання відзиву на позов відповідачем ОСОБА_3 були поставлені питання позивачу в порядку ст. 93 ЦПК України. В судовому засіданні 18.07.2024 судом зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати відповідь на поставлені питання в строк 10 днів, проте вказана ухвала суду позивачем проігнорована, після чого представником позивача-відповідача надана відповідь ОСОБА_1 на поставлені питання, проте відсутня розписка про обізнаність про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показів суду, а тому просить притягнути ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі визначеному судом за невиконання ухвали суду від 18.07.2024 та залишити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Порядок застосування письмового опитування регламентовано ст. 93 ЦПК України, відповідно до ч. 1 якої учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи, що ним подається до суду, не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи.

Представник позивача-відповідача 09.08.2024 подав заяву ОСОБА_1 від 06.08.2024 на виконання вимог ст. 93 ЦПК України, крім цього надав пояснення щодо неможливості подання заяви у визначений ухвалою суду строк, оскільки ОСОБА_1 перебував на лікуванні, що підтверджується випискою з медичної карти № 374 від 26.07.2024.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Одним із заходів процесуального примусу частина 1 ст. 144 ЦПК України визначає штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України (ч. 5 ст. 148 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 144 ЦПК України застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи надані суду дискреційні повноваження, відповідно до яких притягнення до відповідальності учасника провадження є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що підстави для накладення стягнення у вигляді штрафу на позивача-відповідача відсутні.

Щодо залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду позивач повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Відповідно до вимог п.9 ч.1ст.257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, одним з прав учасників судового розгляду є право подавати докази, що передбачено ч. 1 п. 2 ст. 43 ЦПК України.

Зі змісту зазначених норм закону слідує, що саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається на підставу своїх вимог, а відтак, саме позивач має право надати суду докази, необхідні та достатні в тій мірі, в якій він визнає за необхідне для доведеності переконливості перед судом його аргументів.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Норма ч. 10 ст. 84 ЦПК України кореспондується з нормою п. 9 ч. 1ст. 257 ЦПК України, у відповідності до якої суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Системне тлумачення п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями ч.ч.7-10 ст. 84 ЦПК України, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх суду. В іншому випадку суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, зобов`язаний розглянути справу по суті на підставі тих доказів, які надані учасниками справи.

Також положення ч. 10 ст. 84 ЦПК містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів. Залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів.

Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 592/10368/16-ц, у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 560/904/15-ц та в постанові від 05.02.2020 року у справі №761/17393/19).

Разом з тим, відповідачем-позивачем ОСОБА_3 не наведено обставини неможливості розгляду справи по суті без дослідження витребуваних судом у позивача доказів.

Крім цього, у разі наявності розбіжностей та суперечностей у наданих позивачем доказах, суд оцінює такі докази в сукупності та надає їм оцінку щодо достовірності.

Керуючись ст.ст. 10, 84, 257 п. 9 ч. 1 ЦПК України, суд

постановив:

В клопотанні відповідача-позивача ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності у виді штрафу та залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Дата складення повного тексту ухвали : 20.08.2024.

Суддя: