Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5217/22 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 274/5217/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Числовської Ірени Вітольдівни на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 листопада 2023 року та додаткове рішення того ж суду від 27 листопада 2023 року, ухвалені під головуванням судді Хуторної І.Ю. у місті Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 58 659, 00 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн. Також попередньо зазначила, що нею можуть бути понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн (т. 1 а.с.1-5).

Позов мотивувала тим, що згідно договору дарування частки житлового будинку від 09 жовтня 2013 року, вона є власником 46/100 ідеальних часток житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями літньої кухні та вбиральні, за адресою: АДРЕСА_1 , що становить по технічному паспорту квартиру АДРЕСА_2 .

Інша частина вказаного житлового будинку, а саме 54/100 ідеальних часток з надвірним господарськими та побутовими будівлями належить ОСОБА_2 та до надвірних побутових будівель відносить теж ці ж самі літня кухня та вбиральня, які знаходяться в їх спільному користуванні. Між сторонами визначено порядок користування земельною ділянкою, площею 101 кв. м, яка надана для будівництва та обслуговування всього житлового будинку.

Відповідачка, скориставшись відсутністю позивачки, демонтувала свою частину літньої кухні, яка перебувала в їх спільній власності, розібравши стіну головного та тильного фасадів частини її будівлі, внаслідок чого пішли численні тріщини на всю висоту спільної стіни та тріщини по всій поверхні цегляних головного, лівого та тильного фасадів будівлі кухні та призвело до аварійного технічно стану.

На її звернення до відповідачки щодо вирішення даного спору, остання відмовилася надати пояснення та вирішити його мирним шляхом.

Відповідачка здійснила демонтаж своєї частині кухні без належних дозвільних документів та всупереч волі позивачки, як співвласника житлового будинку, чим порушує її права на володіння своїм майном, зокрема, на безпечне користування ним.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , вона, будучи інвалідом 2 групи і по хворобі повинна харчуватися по годинам, не могла приготувати собі їжу, так як літня кухня була розвалена. У зв`язку із цим їй заподіяно відповідачкою моральну шкоду, яку оцінює у сумі 50 000 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 листопада 2023 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у 58 659,00 грн відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн моральної шкоди, а всього - 63 659 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

Додатковим рішенням цього суду від 27 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з основним та додатковим рішеннями суду, позивачка та представник відповідачки оскаржили їх в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн та додаткове рішення в частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн скасувати та ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її вимоги відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, а їх обґрунтування підтвердженні належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами щодо створення їй перешкод у здійсненні нею прав володіння, користування та розпорядження належною частиною кухні.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що протиправними діями відповідачки їй було завдано суттєвої моральної шкоди, оскільки відповідачкою не дотримано положень закону щодо належного використання спільного майна, що призвело до активізації руйнівних процесів в нашій спільній кухні та виникла загроза руйнування всього житлового будинку, до якого відноситься спільна кухня.

Також внаслідок цього погіршився стан її здоров`я, чим заподіяна моральна шкода в розмірі 50 000,00 грн, яка була визначена з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості. Це короткий алгоритм взаємозв`язку з тими діями відповідачки та завданою їй моральною шкодою.

Вважає, що суд першої інстанції при відмові у стягненні моральної шкоди, у визначеному нею розмірі не врахував частину другу статті 1166 ЦК України.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки зібраним у справі доказам підтвердження завданої їй моральної шкоди в цілому, так і кожному окремому доказу, які містяться у справі, та встановивши, що відповідачкою спричинено їй майнову шкоду, безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди в повному обсязі, яка перебуває в причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Крім того, додаткове рішення місцевого суду не ґрунтується на належному сприйняті поданої її адвокатом заяви на відшкодування витрат на правничу допомогу, натомість суд з власної ініціативи почав перебирати на себе функцію відповідачки та зменшувати розмір витрат, визначених в акті здавання-приймання адвокатських послуг, знецінюючи їх вартість.

Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року).

Суд встановивши, що розрахунок витрат на професійну правову допомогу поданий її адвокатом вчасно, їх розмір належним чином підтверджено відповідними документами, безпідставно відмовив у стягненні витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн задовольнивши лише 5000 грн. Це прояв неповаги суду до професійної діяльності адвокатів України.

У відзиві на вказану апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Числовська І.В. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а основне та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати і відмовити у задоволенні позову та стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить, рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову та стягненні витрат відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судові рішення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Так, дійсно матеріали справи містять докази наявності на спірній частині літньої кухні тріщин, які зафіксував судовий експерт у своєму висновку, однак, належних та допустимих доказів, які б підтверджували дату, час їх виникнення позивачкою не надано. Разом з тим, відповідачем на спростування зазначених обставин поданні документальні підтвердження щодо фіксування вказаних пошкоджень до початку виконання демонтажу належної їй частини літньої кухні. Вказані обставини свідчать про недоведеність розміру завданої позивачу матеріальної (майнової) шкоди внаслідок демонтажу частини літньої кухні, що належала ОСОБА_2 , що, в свою чергу, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Також, скаржник не погоджується із доводами суду про стягнення із відповідача моральної шкоди з огляду на її недоведеність. Так, жодна із долучених до матеріалів справи довідок по стану здоров`я позивачки не свідчить та не підтверджує того, що проблеми з її здоров`ям сталися саме через демонтаж літньої кухні. При цьому, обґрунтовуючи свої страждання, ОСОБА_1 приховує той факт, що і сама тривалий час порушувала права відповідачки на спокійне проживання у своїй частині будинку, лаялася, порушували спокій та безперешкодно разом із сусідами хазяйнувала на подвір`ї ОСОБА_2 ..

Крім того, представник не погоджуються із додатковим рішенням, та вважає його таким, що підлягає скасуванню з підстав незаконності його ухвалення. При визначенні суми відшкодування судмає виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У даному випадку позивачем документально не доведено реальність понесених нею витрат на правничу допомогу, оскільки до поданої заяви про ухвалення додаткового рішення стороною позивача не було надано жодної квитанції чи іншого платіжного документу, шо міг би підтвердити сплату гонорару на користь АБ «Божок і партнери».

У поданому відзиві, представник позивача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника відповідача. А також скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 40 000 грн, та ухвалити нове рішення про повне задоволення вимог ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали свою апеляційну скаргу, скаргу представника відповідача не визнали. Просили апеляційний суд скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 листопада 2023 року у частині відмови щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000 грн та додаткове рішення цього ж суду від 27 листопада 2023 року про стягнення 5000 грн витрат на правничу допомогу і ухвалити нове рішення про задоволення позову та витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу свого представника, просила її задовольнити, скасувати оскаржувані рішення, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову та у стягненні із неї витрат на користь позивачки. Відповідно апеляційну скаргу іншої сторони у справі не визнала.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги сторін до задоволення не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом установлено, що згідно копії договору дарування частки житлового будинку від 09 жовтня 2013 року ОСОБА_1 належить на праві власності 46/100 ідеальних часток житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними господарчими та побутовими будівлями: літньої кухні «Б» та вбиральні «В» (т. 1 а.с.6).

ОСОБА_2 (на той час ОСОБА_3 ) на підставі договору дарування від 11 червня 1996 року є власником 54/100 ідеальних часток цього будинку (приміщення 1-2, 1-3, 1-4, сіни а-1) погріб п/д, 1/2 літньої кухні Б-1, 1/2 уборної В-1 (т. 1 а.с.59).

Згідно копії технічного паспорта на цей житловий будинок, він має два окремі входи та поділений на квартири. Квартира АДРЕСА_2 перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_1 , а квартира АДРЕСА_3 - у ОСОБА_2 . До будинку відносяться: погріб під частиною будівлі «А п/д», прибудова «а», літня кухня «Б» та убиральня «В» (т. 1 а.с.55-58). Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Порядок користування земельною ділянкою для обслуговування належних частин будинку встановлений рішенням суду апеляційної інстанції від 21 листопада 2018 року, із якого убачається, що межа земельної ділянки проходить безпосередньо по середині літньої кухні ( т. 1 а.с.63, 119).

Встановлено, що 15 листопада 2021 року ОСОБА_2 , без отримання належних дозволів здійснено демонтаж частини будівлі літньої кухні, що розташована на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні. Дану обставину відповідачка не заперечує, а також це підтверджено матеріалами справи і показаннями свідків.

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 28 березня 2022 року № 1315/03-2022, у результаті проведення робіт з демонтажу частини будівлі літньої кухні літ. «Б» по АДРЕСА_1 , що перебувала у власності ОСОБА_2 , було порушено стійкість та просторову жорсткість іншої частини даної будівлі, що перебуває у власності ОСОБА_1 . Це призвело до погіршення технічного стану частини будівлі літньої кухні (літ. «Б») ОСОБА_1 , який на момент дослідження можна оцінити як аварійний (категорія IV).

Також у висновку зазначено, що відповідно до об`ємно-планувального рішення наведеного в технічному паспорті від 30 вересня 2013 року будівля літньої кухні (літ. «Б»), представляла собою конструктивно-цілісну безкаркасну будівлю з поздовжніми несучими стінами, просторова жорсткість та міцність якої забезпечувалася огороджуючими та несучими елементами (стінами та перекриттям). Конструктивна система являла собою взаємопов`язану сукупність вертикальних і горизонтальних несучих конструкцій і вузлових з`єднань, які спільно забезпечують міцність, просторову жорсткість і стійкість будівлі, зберігаючи геометричну незмінність її форми. Дана будівля перебувала у спільній сумісні власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . А в результаті її розподілу на дві частини, та подальшого демонтажу східної частин, що перебувала у власності ОСОБА_2 , була порушена міцність та просторова жорсткість несучих та огороджуючих елементів, як цілісної конструкції, оскільки зв`язок даних елементів, як однієї конструкції був розірваний, частина елементів, сприймали просторове навантаження демонтовано, а також не вжито заходів щодо забезпечення жорсткості будівлі, відсутні будь які елементи (підпірки, стяжки тощо), які б зберегли міцність та просторову жорсткість частини, яка фактично наявна та перебуває у власності ОСОБА_1 .

Оскільки в будівлі мають місце конструктивні елементи, які відповідають аварійно стану конструкцій /категорія IV/, технічний стан фактично наявної частини будівлі літні кухні (літ. «Б») за адресою: АДРЕСА_4 , слід оцінювати як «аварійний», при якому:

- конструкції будівлі літньої кухні (літ. «Б») характеризуються наявністю значних дефектів та пошкоджень і при цьому порушуються вимоги діючих норм граничним станам 1-ї та 1-ї груп, інша частина конструкцій характеризуються наявністю критичних дефектів і пошкоджень, при яких неможливо гарантувати цілісність даних конструкцій на період підсилення, особливо якщо можливий «крихкий» характер руйнування;

- у будівлі, станом на момент дослідження, в частині конструкцій існують пошкодження, що свідчать про небезпеку перебування людей в районі розташування даних конструкцій;

- фактична працездатність конструкцій частини будівлі літньої кухні (літ. «Б») в несучій здатності значно знизилась;

- на момент дослідження наявна небезпека обрушення конструкцій опоряджувальних покриттів та загроза безпеки людей, у разі не виконання робіт зниженню експлуатаційних навантажень підсиленню або відновлення та експлуатаційних властивостей конструкцій, в майбутньому не виключається ймовірність настання граничного стану по міцності з подальшим обрушенням цих конструкцій.

Внаслідок демонтажу іншої частини будівлі, що перебувала у власності ОСОБА_2 , розмір матеріальної шкоди завданої частині будівлі літньої кухні (літ. «Б»), що перебуває у власності ОСОБА_1 у цінах на дату проведення дослідження, становить 58 659 грн, в т.ч. ПДВ 9 776, 50 грн ( т. 1 а.с. 14-28).

За приписами частини 1 статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 1 статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

За правилами частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах 1, 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України), відтак саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди і якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Одночасно потерпілий має довести належними та допустимими доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір цієї шкоди, а також факт того, що саме відповідач є заподіювачем шкоди.

Згідно положень статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За приписами положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що демонтаж відповідачкою частини будівлі літньої кухні, відповідно до висновку експерта, спричинив зниження несучої здатності частини будівлі позивачки, виникнення небезпеки обрушення конструкцій та опоряджувальних покриттів та загроза безпеки людей, у разі невиконання робіт по зниженню експлуатаційних навантажень та підсиленню або відновленню експлуатаційних властивостей конструкцій.

ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами , що шкода позивачці завдана не з її вини.

Також на підтвердження майнових витрат, необхідних для відновлення належної ОСОБА_1 частини літньої кухні, пошкодженої внаслідок демонтажу, який провела відповідачка, позивачка надала висновок експерта, який відповідачем не спростовано.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі представника відповідача щодо наявності тріщин в одній із стін будівлі літньої кухні до демонтажу її частини, а також відсутності фундаменту будівлі, не підтверджені доказами і таких не встановлено судом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення із ОСОБА_2 у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 58 659,00 грн є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Щодо часткового задоволення позову про відшкодування відповідачем на користь позивача заподіяної моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Приписами частин 1, 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення у цій частині врахував встановлені обставини справи, наявність тривалого конфлікту між сторонами, які є рідними сестрами та особами із інвалідністю, душевні страждання та стрес, яких позивачка зазнала внаслідок пошкодження її нерухомого майна, зусилля направлені на відновлення свого становище, зміни у повсякденному житті та негативне відображення вказаних подій на її фізичному та моральному стані.

Відтак, розмір відшкодування моральної шкоди, визначений місцевим судом відповідає моральним і душевним стражданням позивачки, які були спричинені внаслідок вчинення неправомірних дій відповідачки. Правових підстав для збільшення цього розміру колегія суддів не убачає.

Також, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції під час ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на користь ОСОБА_1 із відповідачки витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 5000 грн дотримано вимог норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, згідно положень пункту 1 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина перша та друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Встановлено, що представник ОСОБА_1 адвокат Божок Р.О. на підставі Договору № 08-22/22 від 22 серпня 2022 року надавав правничу допомогу позивачці. Представник заявляв клопотання, приймав участь у судових засіданнях, а саме, 18.01.2023 безпосередньо та 19.04.2023, 27.07.2023, 31,10.2023 та 09.11.2023 в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів. Згідно додаткової угоди від 23 серпня 2022 року та Акту здавання-приймання послуг з надання правової допомоги, вартість послуг Адвокатського бюро «Божок та партнери» складає 40 000 грн ( т. 1 а.с. 226-227).

Колегія суддів зазначає, що місцевий суд при ухваленні додаткового рішення про часткове задоволення заяви про стягнення із відповідачки на користь позивачки витрат на правничу допомогу врахував складність справи, яка є малозначною в силу закону, обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений на їх виконання. А тому правових підстав для скасування додаткового рішення суду від 27 листопада 2023 року і ухвалення нового рішення апеляційною інстанцією немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання щодо незаконності основного та додаткового рішень місцевого суду, наведені в апеляційних скаргах сторін не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваних рішень суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянтів з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а судові рішення є законними та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваних рішень місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Числовської Ірени Вітольдівни залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09 листопада 2023 року та додаткове рішення цього суду від 27 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 01 серпня 2024 року.