Справа № 372/1953/24
Провадження № 2-1268/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 1,9911 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:007:0010, яка знаходиться на території Долинської сільської ради Обухівського району Київської області та належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину росії, ОСОБА_2 . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею 1,9911 га земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0010, яка знаходиться на території Долинської сільської ради Обухівського району Київської області внаслідок спадкування після смерті чоловіка, інша частина 1,9911 га зазначеної земельної ділянки належала померлому ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримавши свідоцтво про спадщину за законом на нерухоме майно не зареєстрував за собою право власності на зазначене майно, а тому її нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Після смерті брата її чоловіка, останній отримував орендну плату за цю частину земельної ділянки, а після смерті її чоловіка вона отримувала орендну плату, що свідчить про її правомірність звернення до суду з даним позовом. У зв`язку з цим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

15.04.2024 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання.

18.06.2024 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Представник позивачки подав до суду клопотання в якому просив проводити розгляд справи у відсутність позивачки та у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представниця відповідача Обухівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Проти позовних вимог не заперечила, просила винести рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_7 в родині ОСОБА_3 та ОСОБА_4 народився старший син - ОСОБА_5 , чоловік позивачки, а ІНФОРМАЦІЯ_3 народився молодший син - ОСОБА_6 .

19 грудня 1970 року позивач по справі зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та отримала його прізвище, що підтверджується копією паспорту.

07 липня 1997 року на підставі рішення Обухівської райдержадміністрації Київської області № 130 від 21 березня 1997 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ №0193525 розміром 4 умовних кадастрових гектара, які перебувають у колективній власності ПАА «Долина» Долинської сільської пади, Обухівського району, Київської області матері ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати чоловіка позивачки, ОСОБА_9 , а ІНФОРМАЦІЯ_8 батько чоловіка позивача, ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 , чоловік позивача, та його брат, ОСОБА_2 , громадянин росії, отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на земельну частку (пай) площею 4 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективний власності ПАА «ДОЛИНА», що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат чоловіка позивачки, громадянин росії, ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

09 червня 2004 року розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області було надано у власність ОСОБА_2 , громадянину росіїї, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , чоловіку позивачки, земельні ділянки в межах Долинської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією розпорядження з додатками.

03 серпня 2004 року на ОСОБА_2 , брата чоловіка позивача, громадянина росії, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виготовлений державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ №044822 з кадастровим номером :04:007:0010 площею 1,9911 га., розташованою на території Долинянської сільської ради Обухівського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер чоловік позивачки, ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Статтею 1223 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину.

10 липня 2015 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка, на 1,9911 га. з кадастровим номером :04:007:0009, розташованої на території Долинянської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва.

Цього ж дня,10 липня 2015 року, позивачка зареєструвала за собою право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується копією витягу.

В серпні 2023 року позивачка звернулась для оформлення спадщини після смерті брата чоловіка до державного нотаріуса, який 30 серпня 2023 року своєю постановою відмовив в оформленні права власності, вказавши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат її чоловіка, який є громадянином росії, а так як не має правовстановлюючих документів на майно було роз`яснено право звернення до суду.

Позивачка разом з своїм чоловіком з 2004 року постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 8 від 12 березня 2016 року.

Проживаючи в селі чоловік позивачки постійно отримував орендну плату за земельну ділянку померлого брата, громадянина росії.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з її власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги до його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять років з часу спливу позовної давності.

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

При вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Брат чоловіка позивачки ОСОБА_2 , отримавши свідоцтва про спадщину за законом на нерухоме майно не зареєстрував за собою право власності на зазначене майно.

Розпорядження про передачу у приватну власність земельної ділянки було прийнято після його смерті, хоча він як громадянин росії не мав права на дану земельну ділянку.

Після його смерті орендну плату отримував чоловік позивачки, а потім вона, що свідчить про правомірність звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Як передбачено п. 3.5 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», обговореного на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 01 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст.126 ЗК України в редакції Закону від 05 березня 2009 року № 1066-VI, введеного в дію 02 травня 2009 року).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації, але померлий ОСОБА_2 не зареєстрував за собою право власності.

Відсутність встановлюючи документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (10 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 557/1209/16-ц, провадження № 61-19875св18 (ЄДРСРУ № 77136277).

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.06.2018 по справі №597/1070/15-ц).

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позивачка ставши власницею в порядку спадкування частини земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0010 площею 1,9911 га, розташованою на території Долинянської сільської ради Обухівського району Київської області, не має можливості оформити право власності на другу частину цієї ж земельної ділянки, так як відсутні правовстановлюючі документи на неї, що вказує на порушення її права власності.

Статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Право власності відповідно до ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону, а статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено, з матеріалів справи таких спадкоємців не встановлено, з матеріалів справи вбачається відсутність правовстановлюючого документу на частину земельної ділянки, яку позивачка має намір успадкувати після смерті брата її чоловіка, що перешкоджає їй реалізувати свої передбачені законодавством права, як спадкоємця, тому справа щодо невизнаних прав позивачки, як спадкоємця підлягає судовому розгляду на підставі ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Право померлого не частину земельної ділянки виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, а наявні обставини по справі не позбавляють таких прав. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо права на частину земельної ділянки 1,9911 га з кадастровим номером :04:007:0010, яка знаходиться на території Долинської сільської ради Обухівського району Київської області та належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянину росії, ОСОБА_2 .

При цьому позивачка довела належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлого ОСОБА_1 .

Суд вважає доведеними посилання позивачки щодо наявності у неї права на спадщину, а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивачки, як спадкоємиці, визнання за нею права на земельну ділянку.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивачки, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивачки шляхом визнання права на земельну ділянку.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 ЦПК України, ст.ст. 328, 316, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 1,9911 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:007:0010, яка знаходиться на території Долинської сільської ради Обухівського району Київської області та належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко