Справа № 212/5445/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

суддя - Ведяшкіна Ю.В.

секретар судового засідання - Івашко А.А.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

у цивільній справі № 212/5445/22 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

встановив:

17.10.2022 року представник Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» звернулась до суду із зазначеним позовом в якому просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль№ заборгованість за спожиту теплову енергію в рамках неукладеного Договору за період з 16.02.201 року по 14.04.2021 року у розмірі 25 707,07, 3% річних у розмірі 2 434,06 грн., компенсацію за інфляційні витрати у розмірі 11 198,03 грн. Також просив стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є постачальником централізованого опалення/постачання теплової енергії населенню за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість.

19.01.2023 року у зазначеній справі ухвалено заочне рішення про задоволення позову.

07.09.2023 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

12.09.2023 року заяву про перегляд заочного рішення прийнята до розгляду.

25.09.2023 року заочне рішення від 19.01.2023 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін).

19.02.2024 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, зазначив що між ним та позивачем відсутні договірних відносин, за відсутності підписаного сторонами договору нарахування плати за надані житлово-комунальні послуги за умов фактичного позбавлення споживача захисту своїх законних прав та інтересів є неприпустимим та суперечить нормам діючого законодавства. Позов пред`явлено за період з 16.02.2017 року по 14.04.2021 року. Позовна заява до суду подана 17.10.2022 року, тобто з порушенням строків позовної давності до частини позовних вимог, а саме, за період з 16.02.2017 року по 17.10.2019 рік. За зазначений період відповідачем жодних оплат не здійснювалось, заборгованість не визнавалась, до суду із заявою про стягнення боргу за зазначений період позивач не звертався. Вважає, що підстав для стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності немає. Також вважав, що спір повинен розглядатись господарським судом, оскільки зазначений об`єкт виведений з житлового фонду, власники є фізичними особами-підприємцями, приміщення використовувалось для здійснення господарської діяльності.

19.02.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого, представник позивача просила не приймати відзив, оскільки відповідачем пропущений строк на подачу відзиву. Також зазначила, що серед основних обов`язків споживача є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Відповідно Правил у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Позивачем подано розрахунок спожитої теплової енергії, в якому зазначено теплове навантаження нежитлового приміщення відповідача, кількість спожитої теплової енергії житловим будинком та безпосередньо нежитловим приміщенням відповідачів, середньо-місячну температуру зовнішнього повітря, кількість діб в розрахунковому періоді. Будинок АДРЕСА_2 є багатоповерховим, опалення нежитлового приміщення, власником якого є відповідачі, у зазначеному будинку здійснюється через внутрішньобудинкову систему опалення нежитлового приміщення відповідача є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку, а отже відповідачі фактично отримували теплову енергію для опалення нежитлового приміщення. Відповідач ОСОБА_2 має зобов`язання перед позивачем по оплаті послуг за централізоване опалення, як власник приміщення. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення від оплати послуг. Нарахування здійснювалось відповідно до теплового навантаження нежитлового приміщення згідно затверджених тарифів та відповідно до показників теплолічильника. Щодо строків позовної давності, зазначила, що Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину продовжувався. 02.04.2020 року набув чинності ЗУ від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки продовжуються на час дії такого карантину. Вважає, що немає підстав для розгляду справи за правилами господарського судочинства, так як за адресою: АДРЕСА_1 підприємницька діяльність не ведеться. Для встановлення факту використання свого власного майна з метою здійснення господарської діяльності, підприємницької діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності ним як ФОП, з використанням цього майна, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру. Обов`язковою умовою для висновку про наявність підстав для розгляду справи за правилами господарського судочинства необхідно встановити використання відповідачами нежитлового приміщення для здійснення господарської діяльності у встановленому законом порядку.

В судове засідання 13.08.2024 року представник позивача не з`явилася, в своїй заяві від 11.06.2024 року просила продовжувати розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

В судове засідання 13.08.2024 року відповідачі не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи або заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, поважності причин своєї неявки не повідомили.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є власниками нежитлового приміщення 3 за адресою: АДРЕСА_2 . ( а.с.10). Приміщення під магазин за вказаною адресою перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль».

Факт належного виконання АТ «Криворізька теплоцентраль» зобов`язання щодо постачання теплової енергії відповідачам у період з 16.02.2017 року по 14.04.2021 рік підтверджується Актами включення опалення та припинення подачі теплоносія за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.18-22).

Відповідно до акту №546 від 10.10.2022 року співробітниками АТ «Криворізька теплоцентраль» було проведено обстеження об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що будь-яка діяльність в даному приміщенні не ведеться. Вказаний документ підтверджує відсутність здійснення підприємницької діяльності за вказаною адресою ( а.с.12).

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з 16.02.2017 року по 14.04.2021 рік становить - 25 707,07 грн., 3% річних у розмірі 2434,06 грн., інфляційні витрати у розмірі 11198,03 грн., всього 39339,16 гривень. ( а.с.23-26).

Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується: Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» від 17 жовтня 2014 року та від 31 березня 2015 року, до якої були внесені зміни постановами від 11 червня 2015 року, від 9 червня 2016 року, 28 грудня 2017 року; та не оспорювалась відповідачами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів ( п. 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ).

Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами ( п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Юрисдикція таких спорів визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, тобто якщо споживачем послуг є фізична особа, то такі спори повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, а якщо споживачем послуг є юридична особа чи фізична особа-підприємець, то за суб`єктним складом такі спори мають розглядатися в порядку господарського судочинства (аналогічні висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі №757/45133/15-ц та від 20.09.2018 р. у справі № 751/3840/15-ц).

Положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності ( ч.1 ст. 320 ЦК України ).

Згідно зі ст. 1 цього Закону теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлені права та обов`язки споживача теплової енергії і, зокрема, обов`язок своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до змісту положень статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг, зокрема, належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 19 зазначеного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3)виконавці комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст. 1, ч. 2 ст. 6 Закону).

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст. 1 Закону).

За приписами п. 1 частини 2 статті 7 вказаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії та частини 1 статті 25 цього Закону, теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 було затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, які набрали чинності 01.10.2021. Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ № 830 від 21.08.2019, викладено в новій редакції.

Відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 р. ( в редакції постанови КМУ № 1022 від 08.09.2021 р.) ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до п. 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання», закріплено права та основні обов`язки споживача теплової енергії, яка містить обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно із частиною 7 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» палаті - Закон) до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною, першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 4 статті 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Частиною 5 статті 13 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) та ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання.

На підставі п. 2 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі не здійснюють оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 16.02.2017 року по 14.04.2021 рік у розмірі 25707,07 грн., 3% річних у розмірі 2434,06 грн., інфляційні витрати у розмірі 11198,03 грн., всього 39339,16 гривень. ( а.с.23-26).

Що стосується твердження відповідача, наведеного у відзиві, про те, що підстав для стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності немає, суд визнає хибним, оскільки застосувати визначені законом наслідки пропуску строків позовної давності, суд має тільки за наявності клопотання про застосування таких строків, а як вбачається з матеріалів справи відповідачі до суду із таким клопотанням не зверталися. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позиція представника позивача про продовження зазначених строків на час дії карантину, а саме з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, є такою що відповідає вимогам чинного законодавства, що в свою чергу свідчить про те, що за наявності клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності, враховуючи, дату подання зазначеного позову до суду 17.10.2022 року, період стягнення з 16.02.2017 року, то позивачем пропущено строк позовної давності на 1 місяць та відповідно заборгованість в разі застосування строків позовної давності мала б стягуватись з 12.03.2017 року.

За таких підстав, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2004 року) правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц.

Так, на підставі розрахунків представника позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості споживача вбачається, що останні заборгували за спірний період позивачу 3% річних в розмірі 2434,06 грн. та з інфляційних втрат у розмірі 11198,03 грн.

За таких підстав, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується твердження відповідача, наведеного у відзиві, про те, що зазначений спір має розглядатися відповідним господарським судом оскільки власники зазначеного приміщення є фізичними особами підприємцями, то суд таке твердження до уваги не приймає, оскільки воно не відповідає встановленим по справі обставинам, так, відповідно до сформованої станом на 24.11.2020 року Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.10-11) вбачається, що власниками нежитлового приміщення 3 в буд. АДРЕСА_2 є фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а не як зазначає відповідач фізичні особи підприємці. Отже, зазначений спір, за суб`єктним складом, має розглядати суд загальної юрисдикції, а за територіальною юрисдикцією (підсудністю) враховуючи розташування зазначеного об`єкта нерухомості на території Покровського району м. Кривого Рогу, саме Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу.

Крім того, враховуючи, що відповідачам наведене приміщення належить на праві спільної часткової власності (кожному по частці), тому заборгованість має стягуватись не в солідарно, а в рівних частках.

За ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідачів, в рівних частках, витрати позивача з оплати судового збору в розмірі 2481,00 грн. на користь АТ «Криворізька теплоцентраль».

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК,

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надану послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 16.02.2017 року по 14.04.2021 рік у розмірі 25707,07 грн., 3% річних у розмірі 2434,06 грн., інфляційні витрати у розмірі 11198,03 грн., всього 39339,16 (тридцять дев`ять тисяч триста тридцять дев`ять гривень) 16 копійок, тобто з кожного з відповідачів по 19 669,58 грн..

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 2481,00 грн., тобто по 1240 грн. 50 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , юридична адреса: Дніпропетровської обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Центрально-Міським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, місце проживання не відомо, місцезнаходження нерухомого майна АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНОКПП НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Центрально-Міським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області, місце проживання не відомо, місцезнаходження нерухомого майна АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 13.08.2024 року.

Суддя: Ю. В. Ведяшкіна