Справа № 703/2501/24
28 серпня 2024 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі судді Биченка І.Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі,
ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі.
Свої вимоги мотивує тим, що йому та його брату - відповідачу по справі, належить по 1/2 частці житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 117,5 кв.м., житловою площею 77,5 кв.м.
Позивач стверджує, що у нього з відповідачем постійно виникають спори щодо порядку користування будинковолодінням.
Оскільки в добровільному порядку вони не можуть домовитись про поділ будинковолодіння, ОСОБА_1 просить суд поділити в натурі вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, виділити йому у приватну власність як окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частку житлового будинку з наступними приміщеннями: 1-1 веранда, 1-2 кладова, 1-3 житлова кімната, 1-4 житлова кімната, 1-11 житлова кімната, 1-12 веранда, загальна площа яких становить 59,0 кв.м., житлова 39,2 кв.м., та надвірні споруди: сарай-літня кухня (літ. Г в технічному паспорті), сарі (літ. Д). Крім того, ОСОБА_1 просив виділити відповідачу у приватну власність як окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частку житлового будинку з наступними приміщеннями: 1-5 житлова кімната, 1-6 приміщення для газу, 1-7 коридор, 1-8 коридор, 1-9 житлова кімната, 1-10 житлова кімната, загальна площа яких становить 58,5 кв.м., житлова - 38,2 кв.м., та надвірні будинки і споруди: гараж (літ. Б), навіс (літ. б), погріб (літ п/д), убиральню (літ. У), криницю (літ. К), огорожу №1,2.
При цьому, просив врахувати, що належні сторонам частки домоволодіння повністю ізольовані, виділ часток технічно можливий та не потребує будь-яких змін у технічній конструкції нежитлових приміщень.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 червня 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Копію наведеної ухвали було направлено сторонам за зареєстрованим місцем проживання та отримано позивачем 11.07.2024, відповідачем 05.07.2024, доказом чого є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.
Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, зважаючи на те, що позивач не висловив своїх заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які відповідають правовідносинам, врегульованим нормами ЦК України щодо права спільної власності та його здійснення.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 грудня 2020 року у справі №703/4095/20 визнано мирову угоду, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якої за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнається право власності в рівних частках по 1/2 частині на будинковолодіння АДРЕСА_2 , а саме зазначені в технічному паспорті літери Аа-а-2- житловий будинок (загальна площа 117,5 кв.м., житлова площа 77,5 кв.м.), Б-гараж, б-навіс, В-погріб, Г-сарай, літня кухня, Д-сарай, У-убиральня, К-криниця, №1,2огорожа, належний ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10 березня 2021 року за сторонами було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав від 14 травня 2024 року.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Статтею 367 ЦК України передбачено право співвласників поділити в натурі між ними майно, що перебуває в спільній частковій власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Відповідно до ст. 364 ЦК України власник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
З метою реалізації свого права позивач звернувся з відповідними позовними вимогами до суду, заявляючи про наявність технічної можливості виділити належну йому частку із спільного майна.
За змістом ст. 364 ЦК України, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ домоволодіння в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Отже, частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.
В позовній заяві позивач стверджує, що він з відповідачем фактично поділили домоволодіння АДРЕСА_1 між собою, вказані частки ізольовані, виділ часток технічно можливий та не потребує проведення будь-яких змін у технічній конструкції приміщень.
Водночас, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, хоча порядок користування будинком підлягає врахуванню при поділі будинку.
Указані висновки сформовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 161/3260/20 (провадження № 61-5330св23).
При розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
З зазначеного слідує, що у спорах про виділ (поділ) в натурі житлового будинку, обов`язковому доказуванню підлягає можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартиру), опис відповідного переобладнання, що передбачає створення з одного двох самостійних об`єктів права власності.
Для встановлення вказаних обставин необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності.
Отже, посилаючись на технічну можливість виділу частин домоволодіння, позивач повинен у передбачений законом спосіб довести таку можливість, а саме шляхом надання суду відповідного висновку експерта, який здійснений на його замовлення, або подання клопотання про призначення такої експертизи судом.
Водночас, фактичні дані про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна при його поділі або виділі частки в натурі, відсутності самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих об`єктів в складі спільного майна, висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна чи виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна на момент розгляду справи позивачем не подавались. Клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи поділу (виділення частки в натурі) не заявлялись.
Посилання позивача на те, що їх з відповідачем частки становлять собою ізольовані приміщення, не відповідає наданим ОСОБА_1 доказам, оскільки згідно з технічним паспортом спірне будинковолодіння хоча і має два окремі входи, однак допоміжні приміщення та житлові кімнати приміщення в ньому спільні.
З наведеного слідує, що позивачем жодним чином не доведено наявності технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, що є предметом спору, а також оптимально можливого поділу цього майна з урахуванням часток співвласників.
Відтак, ураховуючи встановлені у справі обставини, дослідивши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а тому в позові необхідно відмовити.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 7,12, 81, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом цих строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 28.08.2024.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: І.Я. Биченко