Справа № 317/3351/24
Провадження № 2/932/2605/24
У Х В А Л А

про залишення без руху

26 серпня 2024 м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Ярощук О.В., вирішуючи питання про відкриття провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації, третя особа держава України в особі Кабінету Міністрів України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої агресією проти України

встановив:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 який просить:

-стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції РФ та Уряду РФ на його користь відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок експропріацією РФ природних ресурсів українського народу під час незаконної збройної агресії проти України- суму у розмірі 24 583 718 грн., що на дату звернення до суду з позовом складає в еквіваленті 600 334 доларів США або 556 192 Євро.

-стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції РФ та Уряду РФ на його користь відшкодування моральної шкоди завданої збройною агресією проти України- суму у розмірі 3 500 000 грн., що на дату звернення до суду з позовом складає в еквіваленті 85 470 доларів США або 79 185 Євро.

Відповідно позивачем заявлено 2 позовні вимоги: відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01.01.2015 року, зазначено, що майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від такого.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. Таким чином, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в інший (немайновий) спосіб є немайновою вимогою.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц.

Таким чином, за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди має справлятися судовий збір.

Позивач посилався, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Так, законом визначено, що звільняються від сплати судового збору позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Тобто законодавець чітко окреслив випадки, коли позивач звільняється від сплати судового збору, а саме при наявності у позивача наступних наслідків, які настали для позивача через збройну агресію РФ, а саме:

1.вимушене переселення з тимчасово окупованих територій України,

2.загибелі,

3.поранення,

4.перебування в полоні,

5.незаконного позбавлення волі або викрадення,

6.порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

У той же час, позивач, посилаючись на вказаний пункт 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не надав жодних доказів, що для нього настали вказані вище наслідки і він має право на звільнення від судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року складає 3028 гривень.

Відповідно до пп. 1, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви майнового характеру фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн) і та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 15140,00 грн).

Враховуючи, що ціна позову встановлена в розмірі 24 583 718 грн та 3 500 000 грн, що складає у сукупності 28 083 718 грн, то позивачу необхідно надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору за 2 позовні вимоги майнового характеру у розмірі 15140,00 грн, оскільки 1% від загальної суми майнових вимог складає 280 837,18 грн або надати до суду документ, який звільняє від сплати судового збору.

Реквізити для сплати судового збору: за подачу позовної заяви необхідно перерахувати на рахунок отримувача ГУК у Дн-кій обл./Шев.р/22030101 №UA0004628, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО)899998, Кодкласифікації доходів бюджету22030101, Призначення платежу-; 101; Судовий збір, за позовом (ПІБ позивача), Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Окрім того, у матеріалах справа наявний Акт №32 від 21.06.2024 відповідно до якого засвідчено той факт, що при надходженні до Запорізького районного суду Запорізької області позовної заяви від ОСОБА_1 , відсутній другий екземпляр позовної заяви з додатками.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам встановленим ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В порушення вимог ч. 3 ст. 175 ЦПК України, в позовній заяві не зазначено докази, що підтверджують кожну обставину, а відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, у рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Російської Федерації, третя особа держава України в особі Кабінету Міністрів України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої агресією проти України - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Повідомити позивача, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до суду:

-оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 15140,00 грн;

-у разі наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, які передбачені п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» - надати відповідні докази;

-надати копію позовної заяви разом із усіма додатками для відповідача та третьої сторони.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вказаних вимог позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Інформацію щодо справи, яка розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://court.gov.ua/fair/sud4803/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярощук