Дата документу 05.08.2024 Справа № 334/3833/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3833/24 Головуючий у 1-й інстанції: Фетісов М.В.
Провадження № 22-ц/807/1485/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Полякова О.З.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченко Ольги Василівни на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кравченко О.В. звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Стрілковому Генічеського району Херсонської області у віці 92 років.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченко О.В. залишено без руху з підстав несплати судового збору в сумі 605,60 грн. та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначеного недоліку.

При цьому суд визнав необґрунтованим посилання представника заявника на п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як на підставу звільнення її від сплати судового збору, оскільки заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованої території, не входить до переліку, визначеного пунктом 21 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024 року заяву визнано неподаною і повернуто представнику заявника.

Роз`яснено заявнику, що відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Не погоджуючись із ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Кравченко О.В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність сплати заявником судового збору, адже ОСОБА_1 звільнений від його сплати на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Учасники справи своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 05.08.2024 року.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024 року - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За положеннями частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Вимоги до документів, що додаються до позовної заяви визначені ст. 177 ЦПК України, загальні правила якої застосовуються і до заяв, поданих в порядку окремого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час подання заяви) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Подаючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кравченко О.В. зазначав, що змушений подати таку заяву у зв`язку зі збройною агресією та тимчасовою окупацією території України. Метою звернення до суду є подальше отримання свідоцтва про смерть та вирішення питання про прийняття спадщини, отримання соціальних виплат, реалізація інших майнових та особистих немайнових прав.

Справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті входять до переліку справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що розглядає суд відповідно до Глави 6 ЦПК України (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Колегія суддів вважає слушними доводи представника скаржника про те, що тимчасова окупація території України, на якій померла ОСОБА_2 , є причиною звернення ОСОБА_1 до суду із такою заявою, який позбавлений можливості звернутись до законних органів влади для отримання свідоцтва про смерть у позасудовому порядку, та в подальшому захистити свої права на спадкове майно та інші права, про які ОСОБА_1 зазначав у заяві.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, Самойлов Ю.О. є звільненим від сплати судового збору за подання заяви у цій справі на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви у зв`язку з відсутністю сплати судового збору є помилковим.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

З огляду на те, що ОСОБА_1 є звільненим від сплати судового збору за подання заяви у цій справі на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», правові підстави, які б перешкоджали вирішенню питання про відкриття провадження в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про наявність процесуальних підстав для повернення заяви, чим обмежив позивача у здійсненні права на звернення до суду. Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до постановлення помилкової ухвали, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 367-369, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченко Ольги Василівни задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2024 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений05 серпня 2024 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков