Справа № 367/7829/19
Провадження №2/367/462/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Маленко О.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, мотивуючи позов по тим підставам, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами за спільні кошти було набуте майно, а саме: двокімнатна квартира площею 42,9 м.кв, житловою 23,4 м.кв, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за 202 000 (двісті дві тисячі) гривень 05 копійок. Дана квартира хоча була придбана за спільні кошти, однак право власності було зареєстровано на ім`я Відповідача. 14.10.2006 року було придбано автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, пасажирський -В, 1993 року випуску, об?єм двигуна 1900 куб.см., ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 . 24.01.2014 року було придбано автомобіль MERCEDES BENZ VITO 111 CDI, пасажирський -В, 2008 року виписку, об?єм двигуна 2148 куб.см., ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 . Вказані транспорті засоби були придбані за спільні кошти, але були зареєстровані на ім?я Відповідача, оскільки автомобілі були повністю у його користуванні та володінні. Після припинення шлюбних відносин, ще за пів року до розірвання шлюбу за рішенням суду, сторони не могли дійти згоди щодо розподілу придбаного у шлюбі за спільні кошти майна, зокрема квартири та автотранспортних засобів. Позивач неодноразово зверталась до Відповідача з пропозицією щодо поділу спільного майна, але він відмовляється, не надає Позивачу права повноцінно користуватись належною частиною квартири, також вважає, що транспортні засоби придбані у шлюбі за спільні кошти, є його особистим майном, адже перебувають у його володінні та користуванні. У зв?язку з чим Позивач вимушена звернутися з позовом до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Враховуючи викладене, Позивач просить ???в порядку поділу спільного майна подружжя: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_5 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_5 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля MERCEDES BENZ VITO 111 CDI, номерний знак НОМЕР_6 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля MERCEDES BENZ VITO 111 CDI, номерний знак НОМЕР_7 . Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4638 гривень 20 копійок.

Ухвалою суду від 11.10.2021 справу прийнято до провадження судді Мерзлого Л.В. та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято заяву представника позивача адвоката Глівая С.В. про зміну предмету позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 07.02.2024 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

В судове засідання позивач не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій зазначено про те, що позивач з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України, під час евакуації вимушена була виїхати проживати з дітьми до Німеччини, де проживає до цього часу.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку відповідача, виходив з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що 01.09.2002 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.06.2016 шлюб між сторонами розірвано, що стверджується копією рішення по справі №367/4206/16-ц.

У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.04.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знову зареєстрували шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 25.06.2019 шлюб між сторонами розірвано, що стверджується копією рішення по справі №367/2104/19.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18.07.2019 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 28.03.2019 року і до досягнення дітьми повноліття, а саме до 11.02.2021 року та 12.09.2027 року відповідно.

Як встановлено судом, за час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами за спільні кошти було набуте майно, а саме: двокімнатна квартира площею 42,9 м.кв, житловою 23,4 м.кв, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за 202 000 (двісті дві тисячі) гривень 05 копійок, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 10.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області та зареєстровано у реєстрі за N?3726.

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів від 10.10.2006 № витягу 2999014, право власності на дану квартиру зареєстровано заОСОБА_1 .

З відповіді Головного сервісного центру МВС України від 10.09.2019 року N?31/754аз вбачається, що станом на 09.09.2019 за ОСОБА_1 14.10.2006 року зареєстрований автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, пасажирський -В, 1993 року випуску, об?єм двигуна 1900 куб.см., ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

24.01.2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль MERCEDES BENZ VITO 111 CDI, пасажирський -В, 2008 року виписку, об?єм двигуна 2148 куб.см., ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 .

Згідно ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідачем по справі позовні вимоги визнано в повному обсязі, суд приходить висновку про задволення позову повністю.

Також суд вважає за можливе при задоволенні позову стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 4638,20 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163 Сімейного кодексу України, ст.ст.12, 141, 142, 206, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, - задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

-визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

-визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 , право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_5 ;

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 , право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_5 .

-визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 , право власності на 1/2 частину автомобіля MERCEDES BENZ VITO 111 CDI, номерний знак НОМЕР_6 ;

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 , право власності на 1/2 частину автомобіля MERCEDES BENZ VITO 111 CDI, номерний знак НОМЕР_7 .

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_10 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_9 , судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4638 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий