Провадження № 22-ц/801/1826/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 рокуСправа № 127/37017/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/37017/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Романюк Л. Ф. у залі суду, повний текст якого складено 18 червня 2024 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про скасування усиновлення.

Позов мотивований тим, що з 29 грудня 2015 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2018 року, вона усиновила дітей відповідача: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Указує, що сімейне життя з відповідачем не склалось через розходження поглядів на життя та сімейні відносини, відсутність порозуміння. Шлюбні відносини фактично припинено. ОСОБА_2 з дітьми проживають окремо, не спілкуються з нею.

Вважає, що усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дітей.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила суд:

скасувати усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усиновителем ОСОБА_1 ;

поновити актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зміни в актовому записі про народження по батькові матері з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2024 року позовну заяву залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що:

предметом доказування у цій справі є доведення того, що незалежно від волі усиновлювача між ним і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків;

посилання ОСОБА_1 на втрату взаєморозуміння, розходження поглядів, сварки, конфлікти з відповідачем не доводять обставин існування між позивачем та дітьми стосунків, які роблять неможливим виконання останньою своїх батьківських обов`язків та не свідчать про невідповідність усиновлення інтересам дітей;

погіршення стосунків між сторонами має безпосередній вплив на відношення між усиновлювачем та усиновленими дітьми, однак не є підставою, передбаченою законом для скасування усиновлення;

позивачем належними та достатніми доказами не доведено існування обставин, встановлених статтею 238 СК України, відтак судом не встановлено підстав для скасування усиновлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий-суддя: Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2024 року призначено справу до розгляду на 15 серпня 2024 року о 09:00 год з повідомленням сторін.

15 серпня 2024 року розгляд справи відкладено на 22 серпня 2024 року 09:40 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи;

шлюб існує формально, її спільне проживання з усиновленими дітьми є неможливим, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків;

усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дітей.

У письмових поясненнях адвокат Медончак М. М. в інтересах ОСОБА_2 указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

небажання позивача спілкуватися з дітьми не є законною підставою для скасування усиновлення;

позивачем не доведено наявність підстав для скасування усиновлення.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

19 серпня 2024 року ОСОБА_2 подав заяву про визнання позову.

Заява мотивова тим, що змінились життєві обставини, які є підставою для визнання позову та апеляційної скарги.

Указує, що визнання позову не шкодить інтересам та здоров`ю дітей.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 29 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2018 року надано дозвіл на усиновлення ОСОБА_1 малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесення змін в актовий запис № 155 від 18 січня 2006 року про народження ОСОБА_7 та актовий запис № 3284 від 04 жовтня 2007 року про народження ОСОБА_4 , а саме у графі «мати» змінити відомості з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_1 ».

Органом опіки та піклування Вінницької міської ради надано висновок від 05 березня 2024 року про неможливість надання висновку про доцільність (недоцільність) скасування усиновлення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що дана особа є повнолітньою;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що дитина на даний час не проживає на території Вінницької територіальної громади, відтак це питання не перебуває у компетенції органу опіки та піклування Вінницької міської ради.

З реєстраційних карток іноземця з наданням тимчасового захисту, виданих Державною агенцією у справах біженців при Раді Міністрів Республіки Болгарія від 24 лютого 2023 року № № 825163672, 825153089, 825154602, 825154648, адресних карток іноземця ОСОБА_9 (посвідчення особи НОМЕР_1 ), ОСОБА_10 (посвідчення особи НОМЕР_2 ), ОСОБА_11 (посвідчення особи НОМЕР_3 ), ОСОБА_12 (посвідчення особи НОМЕР_4 ) від 22 грудня 2023 року та договору оренди житла від 01 грудня 2022 року, укладеного ОСОБА_2 терміном до 30 листопада 2024 року, слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітньою сестрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та з 01 грудня 2022 року проживають в орендованому житлі у Республіці Болгарія за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № ДАС-10-1000 від 01 лютого 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 2023/2024 навчального року є учнем денної форми навчання ХІе класу за спеціальністю «Економічна інформатика» Неврокопського професійного ліцею «Димітар Талев», м. Гоце Делчев.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження 61-8871св21) зроблено висновок, що:

«в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах».

З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків (частина перша статті 238 СК України).

Частиною другою статті 238 СК України встановлено, що скасування усиновлення не допускається після досягнення дитиною повноліття.

Усиновлення може бути скасоване після досягнення дитиною повноліття, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї.

Указана обставина є виключною підставою для скасування усиновлення після досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктом 13 указаної постанови встановлено, що усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача.

До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі №343/1092/20 (провадження № 61-7355св21).

Отже одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Предметом доказування при розгляді судом справ цієї категорії є доведення того, що незалежно саме від волі усиновлювача між ним і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу скасування усиновлення посилалась на те, що погіршення стосунків з відповідачем, роздільне проживання з усиновленими дітьми та відсутність спілкування унеможливлюють подальше виконання нею обов`язків усиновлювача, відтак усиновлення суперечить інтересам дітей, оскільки не забезпечує їм сімейного виховання.

Отже правовою підставою для скасування усиновлення, позивач визначив пункт 1 частини першої статті 238 СК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були усиновлені позивачем на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2018 року, та на час усиновлення були малолітніми.

На час звернення до суду з вимогою про скасування усиновлення, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім та досяг вісімнадцятирічного віку.

Указане свідчить, що у цьому випадку усиновлення може бути скасовано лише у разі, якщо протиправна поведінка усиновленого, усиновлювача загрожує життю, здоров`ю усиновлювача, усиновленого або інших членів сім`ї.

Протиправна поведінка як з боку усиновлювача, так і з боку усиновленого для скасування усиновлення повинна бути наявна, доведена.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що протиправна поведінка усиновленого ОСОБА_3 загрожує життю, здоров`ю усиновлювача ОСОБА_1 або інших членів сім`ї, відтак відсутні визначені частиною другою статті 238 СК України правові підстави для скасування усиновлення після досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що погіршення стосунків між сторонами, відсутність спілкування та окреме проживання не доводять обставин існування між позивачем та дітьми стосунків, які роблять неможливими виконання останньою своїх батьківських прав та не свідчить про невідповідність усиновлення інтересам дітей.

Ба більше, матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача щодо наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні з дітьми, з приводу яких ОСОБА_1 зверталась би до відповідних органів.

Розірвання шлюбу між сторонами не може бути підставою для скасування усиновлення, оскільки разом з усиновленням позивач набула права та взяла на себе обов`язки щодо дітей, яких вона усиновила, у тому ж обсязі, який мають біологічні батьки щодо дітей.

Розірвання шлюбу з батьком усиновлених дітей не звільняє позивача від виконання таких обов`язків.

Доказів, які б підтверджували, що між усиновлювачем і дітьми склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, позивачем суду не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Не містять таких доказів і матеріали справи.

Отже позивачем не доведено наявність підстав, передбачених статтею 238 СК України, для скасування усиновлення.

За указаних обставин скасування усиновлення суперечитиме інтересам дітей.

Щодо поданої відповідачем до апеляційного суду заяви про визнання позову колегія суддів виходить з такого.

У постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 572/2515/15-ц та від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 зроблено висновок, що:

«суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи».

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Колегія суддів зазначає, що у цій справі позивачем не доведено наявність указаних нею підстав для скасування усиновлення, а визнання ОСОБА_2 позову про скасування усиновлення суперечить закону та порушує інтереси усиновлених дітей, тому у її прийнятті слід відмовити.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість, достатність доказів та установивши відсутність виключних підстав, передбачених частинами першою, другою статті 238 СК України, для скасування усиновлення, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Людмила ГОЛОТА

Віталій ОНІЩУК