Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 704/1284/23

22 липня 2024 р. м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Дьяченка Д.О.

при секретарі Табачківській М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про поділ майна подружжя. На підставу своїх вимог посилається на те, що 09 листопада 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. 23 листопада 2018 року рішенням Тальнівського районного суду у справі №704/1325/18 шлюб між ними було розірвано. За час перебування з відповідачем у шлюбі, а саме в період з 09.11.2012 року по 23.11.2018 року, ними за спільні кошти подружжя 22 грудня 2012 року була куплена земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:1575, площею 1000 кв.м, на якій розміщено незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 11%, на який вона не претендує та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:001:0741, площею 989 кв.м. Позивачка вважає, що дані земельні ділянки є спільною сумісною власністю подружжя, а тому звернулась до суду з даним позовом.

До початку судового засідання позивачка звернулась до суду із заявою про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач та його представник до початку судового засідання відповідач звернулись до суду із заявою про слухання справи без їх участі, позовні вимоги не визнали, надали відзив на позовну заяву в якому заявили клопотання про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог, оскільки позивачка знала про порушення її прав ще з грудня 2018 року, а не з 2021 року як вона стверджує, однак до суду вона звернулась з позовом лише в лютому 2023 р., тому строки позовної давності сплили і це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також просять стягнути з позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 15000 грн.

Позивачка надала суду відповідь на відзив в якому зазначила, що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки питання поділу спільного майна подружжя між нею та відповідачем вперше виникло в літку 2021 року, а кінці грудня 2021 р. вона вперше подала позов до суду, однак ухвалою від 15.02.2022 р. її позовна заява була повернута позивачу через не усунення недоліків. Повторно позов був поданий нею 24.11.2023 р., тому строки не пропущені.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2012 року до 23 листопада 2018 року.

Також судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2012 р. ОСОБА_2 став власником земельної ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.12.2012 р. ОСОБА_2 став власником земельної ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Тальнівського районного суду від 23.11.2018 р., яке набрало законної сили 24.12.2018 р. (справа №704/1325/18) шлюб між сторонами було розірвано

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.

До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини перша, друга статті 20 СК України).

Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (стаття 72 СК України).

При цьому суд зауважує, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Категорія «добросовісність» є основоположною в розмежуванні належного здійснення цивільних процесуальних прав і зловживання такими правами. Добросовісність слід розглядати як властивість, що передбачає використання цивільних процесуальних прав виключно за їх призначенням та є однією з умов виконання завдань цивільного судочинства, оскільки вона є регулятором суспільних відносин.

Суд констатує, що поведінка відповідача характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів позивачки у спірних правовідносинах. При здійсненні своїх прав відповідач не вчиняв дій, які б могли порушити права позивачки щодо спірного майна.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частин першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом із тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частиною п`ятою статті 267 ЦК України визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Верховний Суд України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17 дійшов правового висновку про те, що порівняльний аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з правовим висновком, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17 (провадження № 12-119гс19) вказано, що «для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

В своїй позовній заяві позивачка зазначила, що про своє порушене право вона дізналася в грудні 2021 року, коли звернулася до суду з позовом про розподіл майна.

Суд вважає, що сам факт звернення до суду не відповідає висновку ВП ВС про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому позивачка не навела фактів, через які вона не знала та не могла дізнатися про порушення свого цивільного права раніше.

В той же час відповідач навів обґрунтовані докази того, що інформацію про порушення права позивачка могла отримати раніше, про що свідчить сам факт знаходження з листопада 2018 року і по даний час у позивачки оригіналів договорів купівлі продажі земельних ділянок та державних актів зазначених земельних ділянок, в яких покупцем та власником зазначений відповідач та право власності на які є предметом позову.

Статтею 69 СК України встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила право власності на частку яких є предметом даного позову, зокрема земельна ділянка, що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:1575, площею 1000 кв.м, та земельна ділянка, що знаходиться по АДРЕСА_2 обл кадастровий номер :02:001:0741, площею 989 кв.м.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в задоволенні позову з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2018 року позивачка не зверталась до відповідача з пропозицією про вирішення питання щодо розподілу спільного майна подружжя в добровільному порядку, відповідач не вчиняв будь-яких дій, які свідчили про порушення цивільного права позивачки та її інтересів щодо спірного майна, позивачка не навела будь-яких поважних причин через які вона звернулась до суду після закінчення перебігу встановленого законодавством строку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачкою пропущений строк позовної давності в межах якого вона могла звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, а тому заява відповідача про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, позовні вимоги зажоволенню не підлягають.

Також суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню і вимоги відповідача про стягнення з позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн. через недоведеність таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Д.О. Дьяченко