Справа №438/721/24
Провадження №2/442/1061/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про позбавлення батьківських прав

з участю секретаря судового засідання - Федишин Б.І.

позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Петруняк О.Б.

представника третьої особи - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

22.05.2024 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з Бориславського міського суду Львівської області згідно ухвали від 19.04.2024 про передачу справи за підсудністю надійшла вказана позовна заява. Позивач просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.07.2015 року у справі №442/4807/15-ц. Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що син проживає разом з нею та виховується виключно нею. Відповідач протягом останніх дев`яти років не спілкується з сином, не приймає жодної участі в його житті, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не забезпечує необхідного для дитини харчування, медичного догляду не проявляє батьківської уваги та турботи. Відповідач не знає навіть у якій школі та якому класі навчається син. Орган опіки та піклування Бориславської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_5 ,

23.05.2024 отримано відповідь №605385 щодо реєстрації місця проживання відповідача - ОСОБА_2 .

23.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 10.06.2024.

Ухвалою від 10.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 29.07.2024.

Позивачка в судовому засідання позов підтримала та доповнила, що з червня 2015 року відповідач самоусунувся від виховання та спілкування з їхнім сином ОСОБА_6 . Не чинила відповідачу жодних перешкод у спілкуванні з сином, просила відповідача не відмовлятись від дитини, однак це на дало позитивних результатів. На даний час вона проживає в іншому шлюбі, в якому разом з чоловіком виховують ще двох дітей, крім сина ОСОБА_6 , і незабаром у них народиться ще одна дитина. Ствердила, що її теперішній чоловік любить ОСОБА_6 , останній кличе його батьком, і лише він займається його вихованням та утриманням з дворічного віку. Просить позов задоволити.

Представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Додатково вказала, що відповідач не бере участі у вихованні та спілкуванні з сином. З червня 2015 року не проявляє жодної ініціативи щодо побачення з дитиною, налагодження їхніх стосунків. Просить задоволити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений за встановленою адресою місця реєстрації.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 про розгляд даної справи без його участі, посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області від 05.03.2024, зареєстровано в реєстрі за №295. В заяві зазначає, що вихованням сина не займається, матеріально його не утримує і в подальшому бажання такого не виявляє, а тому не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с.10.

Крім цього, відповідачем засобами поштового зв`яжу "Нова пошта" надіслано до суду власноруч написану заяву, в якої він позов про позбавлення його батьківських прав визнає повністю і просить його задоволити. Розгляд справи просить здійснювати у його відсутності. Підтримує нотаріально-посвідчену заяву від 05.03.2024.

При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності.

У судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради - Подставек Г.І. позовні вимоги підтримала та пояснила, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина було предметом розгляду опікунської ради. Зазначила, що позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме інтересам дитини.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с.6.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.07.2015 у справі №442/4807/15-ц шлюб між сторонами розірвано, а.с. 7.

Разом з тим, 10.03.2017 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і їй було присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 164 ЦК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина з 2015 року. Протягом зазначеного терміну не займається вихованням свого малолітнього сина, матеріально його не утримує і в подальшому бажання такого не виявляє, про що зазначив в заяві, посвідченій приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області від 05.03.2024, зареєстровано в реєстрі за №295, а.с.10.

Ухилення його від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Незабезпечення належних умов проживання та виховання, не виявлення інтересу до сина ОСОБА_4 знайшли своє підтвердження також у акті обстеження умов проживання від 12.03.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого син проживає разом з матір`ю, та рідним братом, сестрою та вітчимом. Хлопець має тісний психоемоційний зв`язок з матір`ю та хороші стосунки з вітчимом. ОСОБА_4 не пам`ятає свого батька, не сумує за ним. Діти мають окрему кімнату, в якій є окремі спальні ліжка, шафа для одягу, куток дозвілля. Умови проживання - задовільні., а.с.9.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Суд з належною увагою ставиться до наданих в судовому засіданні пояснень малолітнього ОСОБА_4 , який підтвердив, що проживає з мамою, татом ОСОБА_13, братиком ОСОБА_10 , 7 рочків, та сестричкою ОСОБА_11 , 5 рочків. Іншого тата не знає, не підтримує жодних відносин з ОСОБА_12 , який ніколи йому не телефонував, не вітав з днем народження, зі святами. Всі речі, одяг йому купляє тато ОСОБА_13 і саме з ним він хоче проживати, оскільки любить його.

Разом з тим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і безумовним втручанням у права, які передбачені ч. 1 ст. 8 Конвенції. Тому обставини цієї справи належить проаналізувати через призму умов ч. 2 цієї статті.

Для цього суд вважає необхідним звернутись до прецедентної практики ЄСПЛ як джерела права (п. 4 ст. 10 ЦПК України).

У справі «Хант проти України» (Заява N 31111/04) під час розгляду питань позбавлення батьківських прав у п. 50 Рішення Суд зазначив, що «…втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей…»

Позивачка ОСОБА_1 порушила питання позбавлення батьківських прав для захисту інтересів дитини - сина ОСОБА_6 , внаслідок ухилення батьком від виконання своїх обов`язків. Висновок компетентного державного органу також обґрунтований інтересами дитини. Тому, суд приходь до переконання, що процедура позбавлення батьківських прав у даному випадку переслідувала законну мету.

Щодо «необхідності у демократичному суспільстві», суд вважає, що ця необхідність має бути пов`язана з діями батька, під час вирішення питань позбавлення його батьківських прав і прийняття рішень із цього приводу компетентними органами (органи опіки та піклування, місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, суд).

В даній справі, батько дитини проживає окремо. Згідно витягу №383-ц про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 07.03.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані на АДРЕСА_1 ., а.с.17. Батько - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а.с.32.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, даний орган вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , стосовно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений висновок, крім врахування умов проживання та виховання дитини, мотивований, зокрема, тим, що ОСОБА_2 подав нотаріально посвідчену заяву про те, що він вихованням сина не займається, матеріально не утримує і в подальшому бажання такого не виявляє, а тому не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 04.04.2024 №91, а.с.14-16.

Крім цього, з часу пред`явлення даного позову і до завершення судового розгляду, відповідач, належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, однак на виклики суду не з`явився. Проте, двічі подав заяву, в якій зазначив, що йому відомо про розгляд даної справи в суді. Позов визнає повністю та просить його задоволити. Також просить розгляд справи проводити без його участі.

Слід зазначити, що ст. 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни.

Отже, судом встановлено, що відповідач від виконання своїх обов`язків відносно сина ОСОБА_4 щодо його утримання та виховання ухиляється, і в подальшому не має наміру займатися вихованням та матеріальним забезпеченням дитини.

За таких обставин суд вважає, що такі дії відповідачка є навмисними і свідомо направлені на звільнення від утримання, догляду і будь-якого піклування, пов`язаного з вихованням дітей. Таке ставлення батька об`єктивно не може сприяти нормальному вихованню дитини, якій потрібно постійно відчувати на собі батьківську любов, піклування, увагу та турботу.

Вищенаведене дає суду підстави для задоволення позову, так як відмова батька від дитини є неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, місцезнаходження - вул. Шевченка,42, м. Борислав Львівської області

Повний текст рішення складено 29 липня 2024 року.

Головуюча - суддя Курус Р.І.