Провадження №6/369/586/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайної М.Л.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ковальова В.М. про визнання виконавчих листів у цивільній справі № 369/16432/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15.05.2019 року такими, що не підлягають виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2024 року представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ковальов В.М. звернувся до суду із заявою за вх. № 30593 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у якій просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі № 369/16432/21, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 08.01.2024 року на підставі постанови Київського апеляційного суду від 01.11.2023 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 авансу в сумі 362 800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3628,00 грн. за подання позову.

До розгляду заяви зупинити виконання виконавчого листа по справі № 369/16432/21, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 08.01.2024 року на підставі постанови Київського апеляційного суду від 01.11.2023 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 авансу в сумі 362 800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3628,00 грн. за подання позову.

В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться справа № 369/16432/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням від 13.03.2023 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15.05.2019 року задоволено повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 530 000 гривень 00 копійок, а також суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5300 гривень 00 копійок.

Однак, в подальшому рішення суду від 13.03.2023 було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме:

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аванс в сумі 362 800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3628,00 грн. за подання позову.

Стянуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2508,23 грн. за подання апеляційної скарги.

Відповідач добровільно погасив присуджену суму заборгованості на реквізити позивача, які дав його представник адвокат Ліпінський Є.В.

26.04.2024 погашено 114 000 грн боргу.

26.04.2024 погашено 3 628 грн. судового збору.

09.05.2024 погашено 248 800 грн боргу.

Всього 362 800 грн авансу та 3 628 грн. судового збору. Тобто присуджена сума заборгованості погашена у повному обсязі. І стягувачу про це достеменно було відомо.

Не дивлячись на це, представник позивача адвокат Ліпінський Є.В., ігноруючи вимоги чинного законодавства написав заяву та подав до органу ДВС виконавчий лист на суму 362 800 грн присудженого авансу та 3 628 грн судового збору.

Так, 25.06.2024 Дніпровський ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 75352428 на підставі вказаного виконавчого листа. А також постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, постанову про арешт майна та грошових коштів тощо.

Таким чином, наслідком протиправних дій позивача є подвійне стягнення заборгованості, яка погашена відповідачем добровільно.

З огляду на вищевикладене, заявник вважає, що права відповідача у даному випадку підлягають захисту шляхом визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

26 червня 2024 року до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ковальова В.М. від за вх. № 30592 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у якій він просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі № 369/16432/21, виданий 25.01.2024 року на підставі додаткового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.03.2023 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000 гривень 00 копійок.

До розгляду заяви зупинити виконання виконавчого листа по справі № 369/16432/21, виданого 25.01.2024 року на підставі додаткового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.03.2023 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000 гривень 00 копійок.

Заява обгрунтована тим, що рішенням від 13.03.2023 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15.05.2019 року задоволено повністю. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 530 000 гривень 00 копійок, а також суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5300 гривень 00 копійок.

Додатковим рішенням від 30.03.2024 було задоволено заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення та вирішено - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000 гривень 00 копійок.

Однак, в подальшому основне рішення суду від 13.03.2023 було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 та ухвалене нове судове рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме:

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аванс в сумі 362800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3628,00 грн. за подання позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2508,23 грн. за подання апеляційної скарги.

Наведене свідчить, що оскільки основне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.03.2023 у справі 369/16432/21 скасовано, відповідно і додаткове рішення від 30.03.2023, як його невід`ємна частина не може бути чинним і автоматично втрачає силу.

Не дивлячись на це, представник позивача адвокат Ліпінський Є.В., ігноруючи вимоги чинного законодавства написав заяву та 25.01.2024 отримав виконавчий лист на суму 23 000 грн, який було виписано на підставі додаткового рішення від 30.03.2023 року.

Заявник у своїй заяві просив врахувати, що Києво-Святошинський районний суд Київської області неодноразово звертався до стягувача з проханням повернути виконавчий лист. Останній раз листом від 04.06.2024 № 369/16432/21/10971/2024 представнику стягувача адвокату Ліпінському Є.В. було додатково направлено вимогу про повернення оригіналу виконавчого листа та повідомлено, що суд його відкликає.

Не дивлячись на це, позивач подав виконавчий лист (який відкликано судом!) до органів ДВС.

Так, 25.06.2024 Дніпровський ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 75352586 на підставі вказаного виконавчого листа. А постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

З огляду на вищевикладене, заявник вважає, що права відповідача у даному випадку підлягають захисту шляхом визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення заяв заперечував, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 заяви підтримав, просив їх задовольнити, з підстав зазначених у заявах.

Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує самій сутності права на справедливий суд (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення КСУ від 26 червня 2013 року №5-рп/2013).

У Рішенні №2-рп(ІІ)/2019 від 15 травня 2019 року Конституційний Суд України окремо наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні частиною другоюстатті 129-1Конституції України; порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою свого позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності дотримання державою принципу обов`язковості судових рішень. Так, зокрема, у рішеннях «Шмалько проти України», №60750/00, 20.07.2004, §43; «Савицький проти України», №38773/05, 26.07.2012, §147; «Глоба проти України», №15729/07, 05.07.2012, §§26-27; «Бурдов проти Росії», №59498/00, 07.05.2002, §32 ЄСПЛ зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній з сторін.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, отже виконання рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції щодо права на справедливий суд ("Ромашов проти України", №67534/01, 27.07.2004, §42; «Дубенко проти України», №74221/01, 11.01.2005, §44; «Шаренок проти України», №35087/02, 22.02.2005, §25; «Горнсбі проти Греції», №18357/91, 19.03.1997, §40; «Іммобільяре Саффі проти Італії», №22774/93, 28.07.1999, §66).

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на зазначене питання про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є перешкодою для завершення судового провадження.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням.

В силу ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувана або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Апогеєм судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені встатті 432 ЦПК Українипричини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Судом встановлено, що рішенням від 13.03.2023 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за порушення умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 15.05.2019 року задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 530 000 гривень 00 копійок, а також суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5300 гривень 00 копійок.

Однак, в подальшому рішення суду від 13.03.2023 було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме:

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аванс в сумі 362 800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3628,00 грн. за подання позову.

Стянуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2508,23 грн. за подання апеляційної скарги.

Відповідач добровільно погасив присуджену суму заборгованості на реквізити позивача, які дав його представник адвокат Ліпінський Є.В.

26.04.2024 погашено 114 000 грн боргу.

26.04.2024 погашено 3 628 грн. судового збору.

09.05.2024 погашено 248 800 грн боргу.

Всього 362 800 грн авансу та 3 628 грн. судового збору.

Не дивлячись на це, представник позивача адвокат Ліпінський Є.В., ігноруючи вимоги чинного законодавства написав заяву та подав до органу ДВС виконавчий лист на суму 362 800 грн присудженого авансу та 3 628 грн судового збору.

Так, 25.06.2024 Дніпровський ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 75352428 на підставі вказаного виконавчого листа, а також постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, постанову про арешт майна та грошових коштів тощо.

Також, як вбачається з матеріалів справи додатковим рішенням від 30.03.2024 було задоволено заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про ухвалення додаткового судового рішення та вирішено - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000 гривень 00 копійок.

Однак, в подальшому основне рішення суду від 13.03.2023 було скасоване постановою Київського апеляційного суду від 01.11.2023 та ухвалене нове судове рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково, а саме:

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аванс в сумі 362800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3628,00 грн. за подання позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2508,23 грн. за подання апеляційної скарги.

25.06.2024 Дніпровський ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 75352586 на підставі вказаного виконавчого листа. А постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зобов`язання може припинятися тільки з передбачених законом підстав. Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Так, припинення цивільно-правових зобов`язань визначено у главі 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України, де зазначено, що зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У Постанові від 20 лютого 2019 року справа № 2-4671/11 провадження № 61- 45337св18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду досліджував питання визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню. Верховний Суд поділив підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Зокрема, Верховний Суд до матеріально-правових підстав відносить: добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 9 ЗУ «Про виконавче провадження», єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Запис в Єдиному реєстрі боржників протягом тривалого часу продовжує бути чинним, що безпідставно обмежує Заявника на власний розсуд розпоряджатися майном.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 1ст.431ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Статтею 432ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо: а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Приписами ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1,2 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вище викладене, аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, оскільки відповідачем ОСОБА_3 в повному обсязі було сплачено на користь ОСОБА_4 аванс в сумі 362 800 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США за офіційним курсом НБУ, на час ухвалення рішення та судовий збір в сумі 3628 грн. за подання позову згідно виконавчого листа, який був виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 08 січня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією за №0.0..1 від 26.04. 2024 року на суму 114 000, 00 грн., квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки за № від 09 травня 2024 року на суму 248 800, 00 грн. та платіжною інструкцією за № 0.0..1 від 26.04. 2024 року на суму 3 628, 00 грн., то як наслідок виконавчий лист від 08.01. 2024 року підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи 25 січня 2024 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист на виконання додаткового рішення суду від 30.03. 2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000 грн. 00 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аванс в сумі 362 800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3628,00 грн. за подання позову, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 2508,23 грн. за подання апеляційної скарги.

У постанові ВС/КЦС від 01.11.2023 у справі № 202/3681/16 суд вказує, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.07.2023у справі 904/8884/21 висловлював позицію, що «додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу».

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у cправі № 922/3289/21 тощо.

Також згідно листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року за вих. № 369/16432/21/10971/2024, який був направлений адвокату Єгору ЛІПІНСЬКОМУ вбачається, що Києво-Святошинський районний суд Київської області звернувся до стягувача з проханням повернути виконавчий лист від 25 січня 2024 року та виданий виконавчий лист просили відкликати.

Таким чином, виконавчий лист від 25.01. 2024 року підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

З приводу вимог про зупинення виконання виконавчого листа по справі № 369/16432/21, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 08.01.2024 року на підставі постанови Київського апеляційного суду від 01.11.2023 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 авансу в сумі 362 800 грн, що еквівалентно 10000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суму сплаченого судового збору 3628,00 грн. за подання позову та зупинення виконання виконавчого листа по справі № 369/16432/21, виданого 25.01.2024 року на підставі додаткового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.03.2023 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000 гривень 00 копійок, судом встановлено наступне.

Оскільки, заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання рішення, а також не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання такого судового рішення, а сама по собі наявність на розгляді в суді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, права на зупинення виконання судового рішення та незгода сторони із правильністю видачі виконавчого листа не є підставою для зупинення їх виконання, тому в цій частині заяви необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259-261, 432 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Керуючись ст.ст.259-261 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ковальова В.М. про визнання виконавчих листів у цивільній справі № 369/16432/21 такими, що не підлягають виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі № 369/16432/21, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 08.01.2024 року на підставі постанови Київського апеляційного суду від 08.11.2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 авансу в сумі 362 800 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, а також суми сплаченого судового збору у розмірі 3 628,00 грн за подання позову.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист по справі № 369/16432/21, виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області 25.01.2024 року на підставі додаткового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.03.2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000 грн.

У задоволенні решти вимог заяв - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвал суду складений 31 липня 2024 року.

Суддя А.В. Янченко