Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3463/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М.
Категорія 60 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/3463/23 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що 8 грудня 2020 року на автодорозі Житомир-Сквира сталась дорожня-транспортна пригода за участю відповідача, який керував належним їй транспортним засобом Рута-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер. Під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач перебував з нею у трудових відносинах.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області у справі №278/1291/21 від 19 жовтня 2021 року було визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На момент вчинення ДТП страхова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована АТ «СК «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5002199 від 18 листопада 2021 року.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2022 року у справі № 278/281/22 було частково задоволено позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_2 , до ФОП ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_4 у розмірі 500000 грн, ОСОБА_5 у розмірі 300000 грн, ОСОБА_5 , у розмірі 300000 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року задоволено апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 та скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2022 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та закрито провадження у справі у частині її позовних вимог, зменшено розмір моральної шкоди ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , з 300000 грн до 100000 грн. Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 7 вересня 2022 року було стягнуто з неї судові витрати потерпілих в розмірі 14346,75 грн на кожного, тобто загалом до стягнення належало 28693,50 грн судових витрат ОСОБА_5 та ОСОБА_5 . Постанова Житомирського апеляційного суду набула законної сили 22 лютого 2023 року. З набуттям законної сили рішення суду було видано відповідні виконавчі листи, на підставі яких відкрито виконавчі провадження 71750375, 71750900, 71750604, 71750738 щодо примусового стягнення з неї коштів в сумі 254362,86 грн.

У рамках зазначених виконавчих проваджень на виконання виконавчих листів №278/281/22 Житомирського районного суду Житомирської області від 5 травня 2023 року з ФОП ОСОБА_1 було стягнуто 100000 грн моральної шкоди на користь ОСОБА_5 , 100000 грн - на користь ОСОБА_5 , 28693,50 грн витрат на правничу допомогу потерпілим, 25669,36 грн витрат виконавчого провадження.

Таким чином, внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення під час виконання трудових обов`язків з його роботодавця ФОП ОСОБА_1 було стягнуто 254362,86 грн, чим було завдано їй значних збитків.

У добровільному порядку відповідач вказані збитки не відшкодував, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, просила суд стягнути з відповідача в порядку регресу відшкодування майнової шкоди у розмірі 254362,86 грн.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) у сумі 251762,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити.

Зокрема, зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо форми і змісту. Так, у позовній заяві позивач повинен викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, та надати докази, що підтверджують вказані обставини, а також надати обґрунтований розрахунок заявлених вимог. Натомість жодних обґрунтувань, мотивів та підстав звернення з цивільним позовом позивачкою зазначено не було, як не було надано жодних доказів на підтвердження заявлених нею вимог.

Посилається на ст. 134 КЗпП України, згідно з якою у відповідних випадках працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, але лише у разі укладення між роботодавцем та працівником так званого договору про повну індивідуальну відповідальність. Такого договору між ним та позивачкою укладено не було, тому вимоги про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу є безпідставними. Судом досліджено копію трудового договору між працівником фізичною особою, яка використовує найману працю, від 1 червня 2020 року, який не містить вимоги про повну індивідуальну матеріальну відповідальність перед позивачкою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, що така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльність) працівника.

Розмір межі матеріальної відповідальності працівника закріплено у ст. 132 КЗпП України, якою передбачено, що за шкоду, заподіяну роботодавцю при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Тому за загальним правилом на працівника може бути покладена відповідальність з відшкодування шкоди лише у межах його середньомісячного заробітку.

Отже, вважає, що ставити питання про стягнення з нього завданих роботодавцю збитків у повному розмірі можливо лише у випадку наявності підстав для повної матеріальної відповідальності (наявний договір), а у всіх інших випадках працівник несе відповідальність лише у межах середньомісячного заробітку.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 1 червня 2020 року між сторонами укладено трудовий договір та наказом ФОП ОСОБА_1 № 79 від 29 травня 2020 року ОСОБА_2 прийнято на посаду водія з 1 червня 2020 року (а.с. 8).

8 грудня 2020 року сталась ДТП за участю транспортного засобу "Рута-20" з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який на автодорозі Житомира-Сквира здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 ; від отриманих травм потерпілий помер.

9 грудня 2020 року наказом № 97 ОСОБА_2 звільнено від займаної посади з 9 грудня 2020 року за власним бажанням (а.с. 17).

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області у справі №278/1291/21 від 19 жовтня 2021 року було визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 85-87).

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент вчення ДТП страхова відповідальність власника транспортного засобу "Рута-20", який також являється роботодавцем ОСОБА_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , ФОП ОСОБА_1 , була застрахована АТ «СК «Країна» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5002199 від 18 листопада 2021 року (а.с. 15).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2022 року у справі № 278/281/22 було частково задоволено позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_2 , до ФОП ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди на користь ОСОБА_4 у розмірі 500000 грн, ОСОБА_5 у розмірі 300000 грн, ОСОБА_5 , у розмірі 300000 грн.

Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 7 вересня 2022 року було стягнуто з позивачки судові витрати потерпілих в розмірі 14346,75 грн на кожного.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 .

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2022 року в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди змінено,- зменшено розмір моральної шкоди із 300000 грн до 100000 грн.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2022 року у частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди змінено, а саме: зменшено розмір моральної шкоди із 300000 грн до 100000 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 в дохід держави судових витрат змінено, зокрема. зменшено розмір витрат із 16500 грн до 1999,84 грн.

Компенсовано ФОП ОСОБА_1 за рахунок держави 10500 грн судового збору в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вказаного рішення видано відповідні виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О.

В межах вказаних виконавчих проваджень на виконання постанови Житомирського апеляційного суду з ФОП ОСОБА_1 на користь стягувачів стягнуто 251762,80 грн, що підтверджується відповідними квитанціями (а.а.с. 51-53).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

При цьому за змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

У справі, що переглядається, позов про відшкодування шкоди в порядку регресу пред`явлено до ОСОБА_2 , який працював у ФОП ОСОБА_1 на посаді водія за трудовим договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

На час вчинення ДТП відповідач перебував у трудових відносинах з позивачкою, а тому на нього покладається обов`язок з відшкодування завданої матеріальної шкоди позивачці за вчинення кримінального правопорушення, яке встановлено вироком суду.

Доводи апелянта щодо необґрунтованого розміру шкоди є безпідставними, оскільки за правилами диспозиції статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. У цій справі розмір шкоди, який підлягає стягненню з працівника на користь позивачки, встановлений рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2022 року у справі № 278/281/22, у подальшому зміненим постановою Житомирського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді :