ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 серпня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/9327/23

Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/670/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач: Чернігівська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Деркача О.Г. від 13 лютого 2024 року, місце ухвалення рішення - м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини, в якому просили: визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Рогощі Чернігівського району Чернігівської області, як спадкоємцю за заповітом, додатковий строк у три місяці з дати набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Чернігові; визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженці села Рогощі Чернігівського району Чернігівської області, як спадкоємцю за заповітом, додатковий строк у три місяці з дати набрання судовим рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Чернігові; судові витрати залишити за стороною позивачів. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 - матір ОСОБА_1 , рідна сестра ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.05.1996 року, виданим Виконавчим комітетом Довжицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис №23. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_2 , тітка по лінії матері ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 від 25.10.2021 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №3546. ОСОБА_3 на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , одна. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, у відповідності до якого усе своє майно та все, що буде їй належати за життя, заповіла в рівних частинах позивачам по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05.12.2007 року заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою І.А. До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшло право власності на 7/12 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2010 року №1013, який було посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою І.А.; а також право власності на земельну ділянку, площею 0,037 га, кадастровий номер :01:005:0093, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Спадкова справа до майна померлої не заводилась, а єдиними спадкоємцями за заповітом є позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Інші спадкоємці до майна померлого спадкодавця за законом або заповітом відсутні. На початку вересня 2023 року позивачі, як єдині спадкоємці за заповітом після смерті ОСОБА_3 , звернулися до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав, однак державним нотаріусом їм у цьому було відмовлено в усній формі, у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Причинами пропуску цього строку позивачі зазначали: юридичну необізнаність щодо встановлених законодавством порядку та строків прийняття спадщини, процесу оформлення спадщини, тощо; позивачі страждають низкою стійких хронічних захворювань, у зв`язку з чим постійно проходили лікування в медичних закладах як в Україні так і у Республіці Словенія та Італії, що підтверджується медичною документацією; з початком 24.02.2022 року військової агресії позивачі були змушені виїхати за межі території України, що підтверджується візою ОСОБА_1 , закордонним паспортом ОСОБА_2 , посвідками на проживання ОСОБА_2 , а також іншими письмовими доказами; поважною причиною пропуску строку позивачем ОСОБА_2 зазначається те, що вона є ветераном праці, пенсіонером за віком з 22.05.2003 року, та не мала жодних доходів, окрім пенсійних виплат, яких було недостатньо для своєчасного звернення до нотаріальної контори.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.02.2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.02.2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.02.2024 року підлягає скасуванню, із ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки судом першої інстанції ухвалено помилкове судове рішення, яке є необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим стороною позивача письмовим доказам, а саме, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права i процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що ними було надано вичерпний перелік належних та допустимих доказів, які в повному обсязі узгоджуються між собою та підтверджують поважність пропуску позивачами строку для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , кінець строку для прийняття спадщини після смерті якої припав на 22.11.2022 року, тобто в період, коли на території Чернігівської області ще тривали активні бойові дії, і тому є незрозумілим, яким саме чином, на думку суду першої інстанції, позивачі могли реалізувати свої спадкові права. Апелянти звертають увагу на те, що відповідачем по справі - територіальною громадою міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували предмет та підстави заявленого позову. Апелянти зазначають, що однією із поважних причин пропуску позивачами строку для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є те, що позивач по справі - ОСОБА_1 страждає низкою стійких хронічних захворювань, у зв`язку з чим він постійно проходив амбулаторне та стаціонарне лікування, як в медичних закладах України, так i в Республіці Словенія та Італії, що в цілому підтверджується його медичною документацією. Також однією із поважних причин пропуску позивачами строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є те, що у зв`язку з тим, що 24.02.2022 року розпочалась військова агресія, позивачі по справі вимушені були виїхати за межі території України, що підтверджується візою ОСОБА_1 , закордонним паспортом ОСОБА_2 , посвідками на проживання ОСОБА_2 та іншими письмовими доказами, які були додані до позовної заяви. Апелянти вважають, що сам факт введення військового стану є надзвичайною та невідворотною обставиною - форс-мажором. Окрім того, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану (в редакції від 06.03.2022 року), на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Пункт 3 вказаної постанови (в редакції від 28.04.2022 року) викладено наступним чином: Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Пункт 3 вказаної постанови (в редакції від 29.06.2022 року) викладено наступним чипом: Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. В подальшому, пункт 3 вказаної постанови виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №469 від 09.05.2023 року. Таким чином, введення на території України воєнного стану, виїзд позивачів по справі за межі території України та неодноразові зміни в порядку обчислення строків для прийняття спадщини, які були викликані введенням воєнного стану, є обставинами, які перешкоджали позивачам своєчасно реалізувати своє право на прийняття спадщини.

У апеляційній скарзі апелянти також додатково зазначають обставину, на яку у доводах позовної заяви вони не посилались, а саме те, що про наявність складеного на ім`я позивачів заповіту, їм стало відомо в кінці серпня 2023 року, під час проведення прибирання в будинку, в якому був зареєстрований померлий спадкодавець, та було виявлено оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Чернігівська міська рада просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, і залишити без змін рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.02.2024 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів - адвокат Кравченко В.В. підтримав доводи і вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Чернігівської міської ради - Приходько В.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.02.2024 року, залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явилися. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 від 25.10.2021 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с.19).

Згідно заповіту, який посвідчений 05.12.2007 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гезою І.А., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на випадок своєї смерті заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, своїй сестрі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та своєму племіннику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рівних частках кожному (а.с.20).

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на момент її смерті, тобто станом на 22.10.2021 року, перебувала земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :01:005:0093; 7/12 частини будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; в приватній спільній частковій власності 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.25-27).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2024 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачами не доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для своєчасного їх звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, і тому відсутні підстави для визначення позивачам додаткового строку для подання заяв про прийняття спадщини.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.02.2024 року підлягає скасуванню, із ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки судом першої інстанції ухвалено помилкове судове рішення, яке є необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим стороною позивача письмовим доказам, а саме, рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права i процесуального права, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 13.02.2024 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що ними було надано вичерпний перелік належних та допустимих доказів, які в повному обсязі узгоджуються між собою та підтверджують поважність пропуску позивачами строку для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , кінець строку для прийняття спадщини після смерті якої припав на 22.11.2022 року, тобто в період, коли на території Чернігівської області ще тривали активні бойові дії, і тому є незрозумілим, яким саме чином, на думку суду першої інстанції, позивачі могли реалізувати свої спадкові права. Апелянти звертають увагу на те, що відповідачем по справі - територіальною громадою міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували предмет та підстави заявленого позову. Апелянти зазначають, що однією із поважних причин пропуску позивачами строку для подання заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є те, що позивач по справі - ОСОБА_1 страждає низкою стійких хронічних захворювань, у зв`язку з чим він постійно проходив амбулаторне та стаціонарне лікування, як в медичних закладах України, так i в Республіці Словенія та Італії, що в цілому підтверджується його медичною документацією. Також однією із поважних причин пропуску позивачами строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є те, що у зв`язку з тим, що 24.02.2022 року розпочалась військова агресія, позивачі по справі вимушені були виїхати за межі території України, що підтверджується візою ОСОБА_1 , закордонним паспортом ОСОБА_2 , посвідками на проживання ОСОБА_2 та іншими письмовими доказами, які були додані до позовної заяви. Апелянти вважають, що сам факт введення військового стану є надзвичайною та невідворотною обставиною - форс-мажором. Окрім того, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану (в редакції від 06.03.2022 року), на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Пункт 3 вказаної постанови (в редакції від 28.04.2022 року) викладено наступним чином: Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Пункт 3 вказаної постанови (в редакції від 29.06.2022 року) викладено наступним чипом: Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. В подальшому, пункт 3 вказаної постанови виключено на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №469 від 09.05.2023 року. Таким чином, введення на території України воєнного стану, виїзд позивачів по справі за межі території України та неодноразові зміни в порядку обчислення строків для прийняття спадщини, які були викликані введенням воєнного стану, є обставинами, які перешкоджали позивачам своєчасно реалізувати своє право на прийняття спадщини.

У апеляційній скарзі апелянти також додатково зазначають обставину, на яку у доводах позовної заяви вони не посилались, а саме те, що про наявність складеного на ім`я позивачів заповіту, їм стало відомо в кінці серпня 2023 року, під час проведення прибирання в будинку, в якому був зареєстрований померлий спадкодавець, та було виявлено оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2024 року, виходячи із наступного.

Відповідно до статей: 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно положень ч.1 статті 1269, ч.1 статті 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до ч.3 статті 1272 ЦК України, у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 11.07.2018 року у справі №381/4482/16-ц, провадження №61-12844св18, від 11.11.2020 року у справі №750/262/20, провадження №61-14038св20, Верховний Суд виклав висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані із тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця, і залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто, незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні, протягом його істотної частини, з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини і до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали довести суду, що протягом всього шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 чи протягом істотної частини даного строку, існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення позивачами дій щодо прийняття спадщини.

У позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як на поважні причини пропуску строку на прийняття спадщини, посилалися на: юридичну необізнаність щодо встановлених законодавством порядку та строків прийняття спадщини, процесу оформлення спадщини, тощо; позивачі страждають низкою стійких хронічних захворювань, у зв`язку з чим постійно проходили лікування в медичних закладах, як в Україні так і у Республіці Словенія та Італії, що підтверджується медичною документацією; з початком 24.02.2022 року військової агресії позивачі були змушені виїхати за межі території України, що підтверджується візою ОСОБА_1 , закордонним паспортом ОСОБА_2 , посвідками на проживання ОСОБА_2 , а також іншими письмовими доказами; поважною причиною пропуску строку позивачем ОСОБА_2 зазначається те, що вона є ветераном праці, пенсіонером за віком з 22.05.2003 року, та не мала жодних доходів, окрім пенсійних виплат, яких було недостатньо для своєчасного звернення до нотаріальної контори.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року у справі №315/714/19, гостре раптове захворювання позивача, яке сталося за декілька днів до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, унеможливило його своєчасне звернення до приватного нотаріуса. Фактично спадкоємець звернувся із заявою про прийняття спадщини наступного дня після одужання, пропустивши всього три дні. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, адже вказана обставина пов`язана із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, що потягло за собою незначний пропуск строку для прийняття спадщини.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, провадження №61-38298св18, зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців. Такі висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі №750/262/20, провадження №61-14038св20.

Приймаючи до уваги вищенаведене, саме тривала хвороба спадкоємця або гостре раптове захворювання такої особи, із врахуванням всіх інших обставин справи, може у сукупності доводити існування об`єктивних та істотних перешкод для своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я не у всіх випадках може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є необхідність врахування тривалості стаціонарного чи амбулаторного лікування, характеру захворювання, стану хворого тощо.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.07.2022 року в справі №650/48/20, провадження №61-10889св21.

Наявність хронічних захворювань та інвалідність самі собою не є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини, та не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали б позивачу, у встановлений законом строк, звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень статті 1272 ЦК України.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі №691/481/18, провадження №61-5280св19 та у постанові від 14.02.2024 року у справі №357/8183/22, провадження №61-11556св23.

Апеляційний суд вважає, що надані позивачами медичні документи не є належними та допустимими доказами, оскільки частина медичних довідок подана стороною позивачів у ксерокопіях, вони викладені на іноземній мові, без завіреного перекладу; всі довідки стосуються тільки одного позивача - ОСОБА_1 , оскільки складені на його ім`я; із вказаних на довідках дат лікування вбачається, що лікування не було тривалим, з 06.04.2021 по 13.04.2021 року в Україні (тобто, до смерті спадкодавця, що відповідно юридичного значення для справи не має), та обстеження 19.04.2022 року та 12.05.2022 року в Чехії, що вказує на відсутність у такому лікуванні ознак суттєвої, непереборної причини, що існувала протягом значного періоду часу та унеможливлювала реалізацію останнім своїх спадкових прав.

Посилання позивачів, як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини, на вимушене перебування за кордоном, не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки перебування особи за кордоном або у іншому місті не може вважатися поважною причиною пропуску особою строку на прийняття спадщини, оскільки за кордоном, відповідно до статті 38 Закону України Про нотаріат, нотаріальні дії здійснюють консульські установи та дипломатичні представництва України, тому спадкоємець за кордоном має повну можливість прийняти спадщину у законодавчо встановлений строк, подавши заяву про прийняття спадщини до цих установ. До того ж, в умовах воєнного або надзвичайного стану, спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини, згідно наказу Міністерства юстиції України №1118/5 від 11.03.2022 року. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість надіслати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса поштою.

Враховуючи зазначене, у період перебування позивачів за кордоном не існувало істотних, об`єктивних, непереборних труднощів для реалізації ними своїх спадкових прав, які могли б визнаватися поважними для встановлення додаткового строку на сприйняття спадщини.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.12.2021 року по справі №464/4722/19, в якій суд зазначає, що позивача не можна вважати позбавленим можливості подати заяву про прийняття спадщини шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування, або подати заяву про прийняття спадщини, звернувшись до посадової особи консульської установи України, на підставі статті 38 Закону України Про нотаріат, а тому саме по собі проживання позивача за межами України (без доведення поважності інших причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини) не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі № 759/1510/21 визначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.

У постанові по справі № 398/3651/19 від 14.12.2021 року Верховний Суд зауважив, що якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Нестача коштів для звернення до нотаріуса, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, згідно усталених правових висновків судової практики, також, не є поважною причиною пропуску законодавчо встановленого строку на прийняття спадщини.

Посилання апелянтів у апеляційній скарзі на ті обставини, що про наявність складеного на ім`я позивачів заповіту їм стало відомо в кінці серпня 2023 року, а саме, під час проведення прибирання в будинку, в якому був зареєстрований померлий спадкодавець, та виявлення оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки на вказані обставини позивачі у позові та під час розгляду справи в суді першої інстанції, не посилались. Дана обставина не була предметом розгляду суду першої інстанції, оскільки вона додатково зазначена апелянтами лише у доводах апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали даної цивільної справи не містять в собі жодних доказів того, що позивачі зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 . При цьому, позивачі вказують, що отримали усну відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і Закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року в справі №339/369/18, провадження №61-18714св19, порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України Про нотаріат, підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Верховний Суд врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину повинна бути підтверджена належними доказами, а саме, відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Приймаючи до уваги викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2024 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вказаний висновок суду узгоджується із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13.02.2024 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 лютого 2024 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: