ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4878/24 Справа № 178/3144/23 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П. ,

розглянувши в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради Аульський водовід про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, пред`явленим до КП ДОР Аульський водовід, на предмет стягнення з відповідача на свою користь 14 113,24 грн, стягнуті з неї приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вірком С.Г. на виконання судового наказу, виданого 29 грудня 2021 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в рамках виконавчого провадження №73208751, де стягувачем було КП ДОР Аульський водовід. Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року судовий наказ, виданий 29 грудня 2021 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, скасовано, однак, 20 листопада 2023 року позивач з`ясувала, що відбулось списання зазначених коштів на користь КП ДОР Аульський водовід та накладено приватним виконавцем арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках позивача. При зверненні до виконавця останній пояснив, що з метою безакцептного списання коштів з розрахункового рахунку позивача стягнуто 14 012,82 грн та 100,22 грн, з яких 12466,40 грн стягнуто на користь стягувача КП ДОР Аульський водовід, 400 грн - витрати виконавчого провадження та 1246,64 грн основна винагорода приватного виконавця. Вважає, що КП ДОР Аульський водовід без достатньої правової підстави набуло зазначений розмір коштів з рахунку позивача, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача, в силу ст. 1212 ЦК України, зазначених коштів (а.с. 1-3),

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради Аульський водовід про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, відмовлено з підстав повернення цих коштів за правилами ст. 171 ЦПК України, а безпідставності набуття коштів позивача відповідачем не встановлено (а.с. 44-46).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 24 березня 2024 року подала апеляційну скаргу (а.с. 48-55), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано вже вирішення питання про скасування судового наказу, а тому ч.3 ст. 171 ЦПК України застосована бути не може, як і не могла апелянт звернутися до суду із заявою про поворот виконання рішення суду, в порядку ст. 444 ЦПК України, оскільки така ухвала суду про скасування судового наказу вже існувала, інших підстав для звернення до суду з відповідною заявою ст. 444 ЦПК України не передбачає. Також судом не застосовано правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №643/9788/13-ц, в якій вказано, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №922/2621/17 зазначено, що, у відповідності до приписів ст. 1212 ЦК України, особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Також зазначила, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої, зокрема, справи про стягнення з неї на користь КП ДОР Аульський водовід заборгованості за надані послуги, яка подана КП ДОР Аульський водовід 29 січня 2024 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, справа призначена у порядку позовного провадження, що прямо впливає на рішення у цій справі, оскільки спір стосується також коштів, стягнутих за судовим наказом, який скасований.

29 травня 2024 року КП ДОР Аульський водовід, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що судове рішення ухвалено з дотриманням норм як процесуального, так і матеріального права, є законним та має залишитись без змін, а апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, обґрунтовуючи це тим, що відповідачу було перераховано із заявленої позивачем суми лише 12466,40 грн, інші суми, це витрати виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця, стягнуті на підставі положень ЗУ Про виконавче провадження. Твердження апелянта про те, що звернення до суду з даним позовом є єдиною можливістю повернути стягнуті кошти за судовим наказом, який скасований в подальшому, не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки у позивача є право скористатися положеннями ст. 444 ЦПК України та звернутися протягом року до суду із заявою про поворот виконання судового рішення вже після скасування такого судового рішення, а скасування судового наказу проводилось судом без відповідної заяви боржника на поворот виконання при скасуванні судового рішення, як це передбачає ст. 171 ЦПК України, тому і не застосовувалось судом. Відповідач вважає, що позивач обрала неефективний спосіб захисту, який не поверне сторони у попереднє становище.

03 червня 2024 року апелянт ОСОБА_1 подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій категорично не погодилась з твердженнями відповідача та зазначила, що обраний нею спосіб захисту є належним, оскільки, звертаючись до суду із заявою про скасування судового наказу, ще грошові кошти з неї стягнені не були, а тому вона не мала підстав для подання разом з цією заявою ще і заяви про поворот виконання судового рішення. Разом з цим відзначила, що відповідач, посилаючись на невірно обраний позивачем спосіб захисту, не враховує положення ст. 1212 ЦК України, якою встановлено, що особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, що відповідає правовідносинам, на думку апелянта, які виникли між сторонами. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що безпідставності стягнення грошових коштів з позивача на користь відповідача не відбулось, а повернення цих коштів передбачено за визначеним ст.171 ЦПК та ст. 444 ЦПК України порядком, тобто за подання нею до суду заяви про поворот виконання судового рішення, яке скасовано судом.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2021 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано судовий наказ у справі № 207/5245/21, на підставі заяви Комунального підприємства «Кам`янський міськводоканал» Дніпропетровської обласної ради» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з центрального водопостачання і водовідведення в розмірі 24223,78 грн, 3 % річних в сумі 943,24 грн та індекс інфляції за весь час прострочення 1997,37 грн, а також 227 грн судового збору (по 75,66 грн з кожного).

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області у виконавчому провадженні, відкритому на підставі судового наказу № 207/5245/21 було замінено стягувача з Комунального підприємства «Кам`янський міськводоканал» Дніпропетровської обласної ради» на його правонаступника Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід».

На підставі вищезазначеного судового наказу, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вірком С.Г. було відкрито виконавче провадження № 73208751 та стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2023 року скасовано судовий наказ, виданий 29 грудня 2021 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано судовий наказ у справі № 207/5245/21 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з центрального водопостачання і водовідведення в розмірі 24223,78 грн, 3 % річних в сумі 943,24 грн та індекс інфляції за весь час прострочення 1997,37 грн, а також 227 грн судового збору (по 75,66 грн з кожного).

З наявного матеріалів справи платіжного доручення № NB8C0MDARB від 08 листопада 2023 року вбачається розрахункова операція на суму 14012,82 грн, платником якої є ОСОБА_1 , а отримувачем - приватний виконавець Вірко С.Г.

Встановивши стягнення з ОСОБА_1 на користь КП ДОР Аульський водовід грошових коштів у загальному розмірі 14012,82 грн за судовим рішення, яке в подальшому скасовано судом, суд першої інстанції вважав, що безпідставність стягнення грошових коштів, як це передбачено ст. 1212 ЦК України, не відбулось, натомість зазначив, що положеннями ЦПК України визначений певний порядок повороту виконання судового рішення, яке скасовано.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та встановленими фактичними обставинами справи.

Так, доводи апелянта про те, що у неї не залишилось можливості обрати інший спосіб захисту, ніж заявлений у позові, колегія суддів не може прийняти до уваги, адже вимогами позивача заявлені у порядку ст. 1212 ЦК України та глави 83 ЦК України, яка регулює такі два види позадоговірних зобов`язань, як зобов`язання, що виникають внаслідок або безпідставного набуття, або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого). Тобто, предметом регулювання цієї глави ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

В даній справі суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин, врахував той факт, що між позивачем та відповідачем склались правовідносини з повернення коштів, стягнутих в примусовому порядку в рамках виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості за судовим наказом, який в подальшому був скасований судом, що не підпадає під дію ст. 1212 ЦК України, а, відтак, для вирішення цього питання існує спеціальний інститут цивільного права та порядок повернення таких коштів, стягнутих у виконавчому провадженні, який зазначений у Розділі VІ ч.9,10 ст. 444 ЦПК України, яким і належить скористатись позивачеві, а підстав, визначених ст. 1212 ЦК України судом встановлено не було.

Колегія суддів відзначає, що, враховуючи, що існує певний порядок повороту виконання судового рішення, яке є виконаним та в подальшому скасованим судом, суд першої інстанції вірно встановив відсутність безпідставності набуття коштів відповідачем, передбаченої ст. 1212 ЦК України, з чим погоджується колегія суддів у повному обсязі, при цьому колегія суддів наголошує, що позивач має звернутись до суду протягом року з моменту скасування судового рішення із окремою заявою, передбаченою порядком повороту виконання судового рішення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення цього позову, вірно встановив фактичні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна