КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/490/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року, постановлену під головуванням судді Шролик І.С.,-

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

19 грудня 2023 року ОСОБА_1 подав до Оболонського районного суду м. Києва клопотання, в якому просить вважати пропущеним строк на усунення недоліків, і у зв`язку з чим вжити заходи, передбачені ч. 6 ст. 185 ЦПК.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справарозглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки, визначені ухвалою суду від 22 листопада 2023 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до абз. 1 ч. ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Так, звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 зазначав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року за № 216/3521/16-цВелика Палата Верховного Суду відступила від відповідного висновку про застосування ст. ст. 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів», викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19) в частині застосування норм права при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за порушення договору банківського вкладу.

Зазначила: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.»

Так, ОСОБА_1 в позовній заяві просить: визнати протиправними дії АТ «Акцент-банк» щодо списання коштів з банківського рахунку; стягнути безпідставно списані кошти в розмірі 1 201 грн 31 коп.; стягнути з АТ «Акцент-Банк» відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 24 000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Враховуючи вищевикладене та положення Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки за подання ОСОБА_1 позовної заяви судовий збір не підлягає сплаті, тому вимога суду першої інстанції про сплату судового збору не ґрунтується на вимогах закону.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюються гарантії, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду 21 грудня 2023 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко