Дата документу 12.08.2024 Справа № 335/2293/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/2293/22 Головуючий у І інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/807/1060/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Трачук Наталії Іванівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2022 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування позову Концерн зазначав, що є виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідач є власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону, послуга з гарячого водопостачання - постійно, проте відповідач не виконувала обов`язку з оплати вартості наданих їй комунальних послуг.

Так, ОСОБА_1 не вносила оплати за використані послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.01.2016 до 31.10.2021 на загальну суму 33391,48 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Посилаючись на означені обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 33391,48 грн та судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01.01.2016 до 31.10.2021 в розмірі 33391,48 грн та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Трачук Н.І. подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення із застосуванням наслідків строку позовної давності. Також просить стягнути з позивача на її користь судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Трачук Н.І. зазначає, що Концерн «МТМ» звернувся до суду, надавши неналежний розрахунок заборгованості, що нарахована поза межами строку позовної давності.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до позовної заяви не додано щомісячних розрахунків, які б містили інформацію про вартість послуги, її обсяг, а надані суду докази мають суттєві відмінності у зазначеній площі квартири, що вказує на їх помилковість. Так, відповідно до інформаційної довідки від 18.02.2022, площа квартири складає 44,03 кв.м., а розрахунок заборгованості містить інформацію про площу квартири у 54,10 кв.м.

Також апеляційна скарга містить орієнтовний розрахунок витрат скаржниці на правову допомогу, які вона очікує понести під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як то було передбачено на час відкриття провадження у справі та призначенні її до розгляду, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 липня 2024 року для повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи у Концерну «Міські теплові мережі» витребувано належний розрахунок суми заборгованостіз оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що утворилась за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правильної площі цієї квартири.

08 серпня 2024 року до суду надійшов розрахунок суми заборгованості з урахуванням правильної площі квартири.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ» та стягуючи заборгованість за спожиті послуги з опалення відповідача, суд першої інстанції правильно визначився із нормами матеріального права, встановивши, що відповідач є споживачем послуг з постачання централізованого опалення та гарячої води, проте суд виходив з обґрунтованості таких вимог у період за весь період, заявлений до стягнення: з 01.01.2016 до 31.10.2021, прийнявши помилковий розрахунок заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджується матеріалами справи та не заперечували сторони, що відповідачу надавались послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач.

Крім того, під час дослідження фактичних обставин справи та зібраних у справі доказів апеляційний суд встановив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості здійснений за особовим рахунком № НОМЕР_1 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням опалювальної площі у 54,10 м.кв., натомість Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 містить інформацію про загальну площу цієї квартири в розмірі 44,03 м.кв. Таким чином, різниця площі квартири, на яку нарахована заборгованість, складає 10,07 кв.м.

За витребуваним розрахунком, що надійшов до апеляційного суду 08.08.2024, заборгованість відповідача перед позивачем складає 27272,52 грн (а.с. 83-84), остання сплата відповідачем була здійснена в січні 2016 року в розмірі 118,47 грн.

В силу вимог ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі 6-59цс13).

Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстровані відповідачі, а відповідачі ними користуються.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За умовами ст. 68 Житлового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання.

Відповідно до Правил, централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідача.

Виходячи з наведених норм матеріального права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов`язана сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке їй належить.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції встановив, що позивач виконував свій обов`язок з надання послуги, відповідач нею користувалась, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства була зобов`язана своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги.

Проте, відповідач ці зобов`язання не виконувала неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Оскільки суд першої інстанції розгляну справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, ОСОБА_1 не отримувала ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить конверт, який повернувся до суду першої інстанції з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», колегія суддів вважає за необхідне прийняти заяву відповідача про застосування наслідків строку позовної давності, про яке вона заявила в апеляційній скарзі.

Концерн «МТМ» був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу не здійснювала оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти.

Відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Дія карантину продовжена до 31 грудня 2022 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позовна давність за вимогами Концерну «МТМ» за період з 01.01.2016 до 01.04.2017 сплила.

Таким чином, аналізуючи оновлений розрахунок заборгованості, колегія суддів доходить висновку про необхідність вирахування з нього сум, нарахованих у цей період.

Враховуючи вищевикладене, розмір заборгованості, належний до стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» складає 20559,60 грн.

Помилковість розрахунку, наданого позивачем до позовної заяви, що не врахував суд першої інстанції, призвело до неправильного вирішення спору в частині визначення суми заборгованості відповідача.

Отже, оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення з відповідача ухвалено з порушенням норм процесуального права, його, відповідно до ст. 376 ЦПК України, слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Концерну «МТМ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за централізоване опалення, а саме за період з квітня 2017 року до 31 жовтня 2020 року в сумі 20559,60 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки новою постановою апеляційного суду частково задоволено позовні вимоги Концерну (61,66%), Концерн «МТМ» має право на відшкодування йому витрат за подання позовної заяви в сумі 1529,78 грн. При цьому, судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений ОСОБА_1 в сумі 1426,82 грн слід стягнути на її користь з позивача.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України, розмір судового збору, що належить стягнути з відповідача на користь позивача складає 102,96 грн (1529,78 грн -1426,82 грн).

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Трачук Наталії Іванівни - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2022 року - скасувати, прийняти нову постанову, якою:

«Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 02 квітня 2017 року до 31 жовтня 2024 року в розмірі 20559 (двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати зі сплати судового збору в розмірі 102 (сто дві) гривні 96 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2024року.

Головуючий:

Судді: