Провадження № 2/760/7123/24
Справа № 760/7435/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Департаменту патрульної поліції /далі - Департамент/ (; адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; e-mail: ), Головного управління Національної поліції в Київській області /далі - ГУ НП в Київській області/ (код ЄДРОПУ: 40108616; адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_4) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

27.03.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 27.03.2024, за підписом позивача, в якій позивач просить суд:

- Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 19 196,20 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн а всього 69 196,20 грн;

- Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 480,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 02.04.2024.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05.04.2024 дану справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.06.2024 задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідача; до участі у даній справі в якості співвідповідача залучено Головне управління Національної поліції в Київській області.

Оскільки розгляд справи відбувався у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання у справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, вказано, що у жовтні 2023 року позивач через застосунок «Дія» дізнався про відкриття 22.08.2022 державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко Анною Валеріївною виконавчого провадження № НОМЕР_4 про стягнення з нього суми у розмірі 37 595,30 грн, яка складається зі штрафу у сумі 34 000,00 грн, виконавчого збору у сумі 3 400,00 грн та розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 195,30 грн.

Зазначається, що підставою для відкриття виконавчого провадження слугувала постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 у справі № 362/193/22, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

У позові звертається увага на те, що в постанові суду зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13.01.2022, серія ААБ № 150543, 12.01.2022 о 23:40 в м. Васильків Київської області по вулиці Декабристів ОСОБА_1 керував ТЗ Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився за згодою водія під відео фіксацію за допомогою приладу Drager Alkotester 6810 у присутності двох свідків (тест № 592 від 13.01.2022). Результат огляду становить 0,99 проміле, чим порушив пункт 2.9А Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними доказами, протоколом про адміністративне правопорушення від 13.01.2022, тестом від 13.01.2022, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, поясненнями свідків, а також диском із відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), використання яких передбачено ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» й Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 № 100, які, на переконання суду, є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні. При накладенні стягнення суд ураховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суд не встановив. Ураховуючи особу, майновий стан та ступень вини ОСОБА_1 характер і суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, суд уважає, що дії останньому слід призначити стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Як стверджується у позові, протокол про вчинене адміністративне правопорушення складено відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а персональні дані у вигляді прізвища, ім`я, по батькові, адреси проживання надавалися інспектору поліції виключно в усній формі давнім знайомим позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будь-які документи підтверджуючі його особу працівниками поліції від нього не вимагалися та не перевірялися.

Зі слів позивача, особу ОСОБА_3 він впізнав завдяки запису із нагрудної камери інспектора поліції, яка фіксувала перебіг зупинки водія автомобіля та складення протоколу про вчинене адміністративне правопорушення та при цьому, позивач вказує, що мотиви із яких ОСОБА_3 назвався його ім`ям інспекторам поліції є не зрозумілими.

Позивач зауважує, що 14.12.2022 після ознайомлення із матеріалами адміністративної справи в суді першої інстанції він звернувся до Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою щодо неправомірного складання інспекторами поліції протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення та листом Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області від 25.05.2023 № 6637 109/1600-01 його було повідомлено, що на підставі наказу Обухівського управління поліції від 10.05.2023 № 357 призначене та проведене службове розслідування, за фактами викладеними у заяві та за результатами проведення службового розслідування до працівників поліції вжито заходи дисциплінарного впливу.

Таким чином, позивач вважає, що вина працівників поліції, пов`язана із неналежним виконанням своїх обов`язків по встановленню особи правопорушника знайшла свої підтвердження, та як наслідок, в результаті непрофесійних дій працівників поліції його було притягнуто до адміністративної відповідальності за однією із тяжких статей КУпАП в той час як він вказане правопорушення взагалі не вчиняв.

У позові наголошується, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем пов`язаним із наявністю відкритого виконавчого провадження про стягнення із позивача 34 000,00 грн та накладенням арешту на кошти державним виконавцем, позивач не мав можливості звернутися завчасно за правовою допомогою для написання апеляційної скарги на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області, як наслідок, ним було пропущено строк на її оскарження.

При цьому, зауважується, що в подальшому позивач двічі намагався оскаржити постанову суду до апеляційної інстанції і двічі йому було відмовлено Київським апеляційним судом у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду, в тому числі останній раз 06.10.2023.

Як зазначається у позові, у жовтні 2023 року позивач звернувся до суду про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 у справі № 362/193/22 з посиланням на ст. 459 КПК України (аналогія закону) та 27.10.2023 позивач через єдиний державний реєстр судових рішень дізнався, що постановою суду від 23.10.2023 його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 у справі № 362/193/22 повернуто без розгляду.

Акцентується, що в результаті неправомірних дій працівників патрульної поліції Обухівського управління поліції, які полягають у неналежному встановленні особи яка перебувала за кермом транспортного засобу Volkswagen д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в результаті чого він зобов`язаний понести матеріальні витрати у вигляді сплати штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, стягнуто судовий збір у розмірі 496,20 грн, крім того з позивача підлягає стягненню сума виконавчого збору у розмірі 1 700,00 грн (10 відсотків від суми стягнення) в порядку ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» а всього 19 196,20 грн.

При цьому, позивач зазначає, що частина суми у розмірі 6 494,67 грн фактично була списана у примусовому порядку державною виконавчою службою із банківської картки позивача.

Водночас, позивач звертає увагу на те, що станом на день подання цієї позовної заяви повна сума штрафу ним не сплачена у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, але, на думку позивача, це не позбавляє його права просити суд стягнути всі ці суми з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Разом з тим, позивач вважає, що в результаті неправомірних дій працівників патрульної поліції Обухівського управління поліції йому завдана і моральна шкода, яка полягає у стражданнях, які він поніс в результаті відкриття виконавчого провадження та наступним накладенням арешту на його банківський рахунок із подальшим блокуванням банківської картки.

Також позивач наголошує, що був позбавлений права керування транспортними засобами на строк один рік та в результаті такого позбавлення він не може користуватися автомобілем, а також вимушений в майбутньому складати теоретичні та практичні іспити у сервісному центрі МВС із попередньою оплатою вказаних послуг, що для нього є приниженням, оскільки жодного правопорушення фактично він не вчиняв.

Таким чином, на думку позивача, сума стягнення на його користь моральної шкоди повинна становити 50 000,00 грн.

Щодо правової позиції Департаменту

21.05.2024 до суду надійшов відзив за підписом представника Департаменту, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 42-45).

Як вказується у відзиві, посадові особи Обухівського РУП ГУНП в Київській не мають відношення до Департаменту, а посадова особа ОСОБА_4 , який склав протокол 13.01.2022 серії ААБ № 150543 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП не є працівником Департаменту та не перебуває з ним в трудових відносинах.

При цьому, зазначається, що Обухівський РУП ГУНП в Київській області не є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції.

Наголошується, що Департаменту патрульної поліції не є належним відповідачем у справі, проте ГУНП в Київській області, посадова особа якого і винесла оскаржуване рішення, при цьому має докази, які мають значення для об`єктивного розгляду справи судом є належним відповідачем у справі.

Таким чином, відповідач вважає, що за результатом розгляду справи наявні підстави для відмови у задоволенні позову до Департаменту патрульної поліції з мотивів неналежного відповідача.

Щодо правової позиції ГУ НП в Київській області

22.07.2024 до суду надійшов відзив за підписом представника ГУ НП в Київській області, в якому ставиться питання про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 157-162).

У відзиві зауважується, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У відзиві звертається увага на те, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди.

Акцентується, що 30.06.2022 у справі № 363/193/22 постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як стверджується у відзиві, 04.09.2023 постановою Київського апеляційного суду у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 відмовлено.

Вказується, що 06.10.2023 постановою Київського апеляційного суду відмовлено позивачу у поновленні строку апеляційного оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022.

Разом з тим, зазначається, що 23.10.2023 постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області повернуто без розгляду заяву позивача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 у справі № 362/193/22.

Також зауважується, що 04.12.2023 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу позивача на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2023 про повернення без розгляду заяви про перегляд постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 за нововиявленими обставинами, повернуто позивачу.

На думку ГУ НП в Київській області, у зв`язку з тим, що рішення суду, яким позивача притягнуто до адміністративної відповідальності не скасовано, наразі немає правових підстав для визнання дій працівників поліції незаконними та протиправними.

У відзиві стверджується, що сума заподіяння моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн є необгрунтованою та не доведеною, а також не доведено факту наявності майнової шкоди, у розмірі 19 196, 20 грн та причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і шкодою, що є процесуальним обов`язком позивача.

Крім того, у відзиві наголошується, що на час розгляду спірних правовідносин судом не визнано дії поліцейських протиправними та незаконними, а посилання позивача на проведене службове розслідування відносно працівників поліції, як на доказ його невинуватості є хибним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 у справі 362/193/22 (а.с.12-15):

-ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130

КУпАП;

- накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї

тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік;

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

За змістом вказаної постанови від 30.06.2022, зазначається, зокрема, наступне:

«Суд установив, що 12 січня 2022 року о 23:40 в м. Васильків Київської області по

вулиці Декабристів, ОСОБА_1 керував ТЗ Volkswagen д.н.з. НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння, результат огляду - 0,99 проміле.

Зазначені обставини повністю підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, роздруківкою результатів тестування на алкоголь, письмовими поясненнями свідків, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог статті 252 КУпАП, суд вважає, що в діях водія ОСОБА_1 , вбачається порушення Правил дорожнього руху, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме - пункту 2.9-а, цих Правил.

Перевіркою матеріалів також не встановлено порушень при складанні протоколу

про адміністративне правопорушення, оскільки дії особи, уповноваженої на складання

адміністративного протоколу, відповідають вимогам статті 266 КУпАП і пункту 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність у діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, що підтверджується зібраними доказами, протоколом про адміністративне правопорушення від 13 січня 2022 року, тестом від 13 січня 2022 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, поясненнями свідків, а також диском із відеозаписами з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) з нагрудної камери, використання яких передбачено статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» й Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року № 100, які, на переконання суду, є належними та допустимими, повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні.

При накладенні стягнення суд ураховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, суд не встановив.»

В матеріалах справи міститься копія постанови державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко А.В. від 22.08.2022, про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_4 (а.с. 16), на підставі постанови № 362/193/22 виданого 30.06.2022 Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

На а.с. 17 міститься копія постанови державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаркавенко А.В. від 22.09.2022, про арешт коштів боржника - ОСОБА_1 .

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Київський апеляційний суд постановами від 04.09.2023 у справі № 362/193/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113276899) та від 06.10.2023 у справі № 362/193/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113989733) відмовив ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 та повернув відповідні апеляційні скарги.

Разом з тим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою до Васильківського міськрайонного суду Київської області 23.10.2023 у справі № 362/193/22 вирішено повернути без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 у справі № 362/193/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114419893).

Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2023 вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2023 про повернення без розгляду заяви про перегляд постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 за нововиявленими обставинами, повернути особі, яка її подала (https://reyestr.court.gov.ua/Review/115383364).

Листом Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області № 6637 109/1600-01 від 25.05.2023 (а.с. 20) позивача було повідомлено, що на підставі наказу Обухівського управління поліції від 10.05.2023 № 357 призначене та проведене службове розслідування, за фактами викладеними у заяві та за результатами проведення службового розслідування до працівників поліції вжито заходи дисциплінарного впливу.

В матеріалах справи міститься копія висновку службового розслідування за фактами можливих порушень службової дисципліни працівниками відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області від 24.05.2023 (а.с. 67-74), у якому зазначається, зокрема наступне:

«Виходячи з матеріалів службового розслідування розібравшись в даній ситуації та опрацювавши надані матеріали перевірки у відповідності до чинного законодавства України, встановлено, що в ході проведення службового розслідування в діях працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно гр. ОСОБА_5 вбачаються ознаки порушень службової діяльності які можуть свідчити про наявність неправомірного складання адміністративного протоколу.

……..

1. Службове розслідування за фактами порушень службової дисципліни працівниками відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області та відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області вважати закінченим.

2. Факти порушень службової дисципліни працівниками відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області та відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області за матеріалами т.в.о. начальника відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області полковника поліції Юрія ПОПОВА (ЄО № 2811 від 31.03.2023) та зверненням громадянина ОСОБА_6 , щодо неправомірно складених адміністративних матеріалів на його ім'я від 31.03.2023 визнати такими, що знайшли своє підтвердження.

3. За порушення службової дисципліни, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337- VIII, підпунктів 1,2 пункту 1 розділу II «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС України від 09.11,2016 № 1179, пункту 4 частини 9 розділу II «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом МВС від 06.11.2015 № 1376, та п 20 розділу V Додатку 1 до Методичних рекомендацій Національної поліції України під 06.04.2023 № 4245/01/20-2021, що виразилось у недотриманні Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. Присяги працівника поліції, внесенні ІКС ІПНП недостовірної інформації про правопорушника за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 от. 130 КУпАП, підлягають притягненню до дисциплінарної відповідальності поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 1 Обухівського РУН ГУНИ в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_7 та начальник сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , однак враховуючи, що, відповідно до частини 1 статті 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше шести місяців з дня його вчинення, попередити останніх про необхідність дотримання службової дисципліни.

4. Відділ поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області (Ю. Попов) та відділ поліції № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області (Г. Мельниченко) у системі службової підготовки організувати додаткове вивчення вимог Закону України «Про Національну поліцію», наказу МВС № 1179 від 09.11.2016 «Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських», наказу МВС від 06.11.2015 № 1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», наказу МВС від 07.11.2015 № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», наказу МВС № 1026 від 18.12.2018 «Про «твердження Інструкції із застосування органами і підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів що мають функції фото- і кінозйомки», наказу МВС України № 357 від 27.04.2020 «Про затвердження Інструкції і організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в оргнах (підрозділах) Нацональної поліції України».

Також до матеріалів справи долучено: копію паспорту ОСОБА_1 (а.с. 10-11); копію талону-повідомлення єдиного обліку № 2811 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_1 від 31.03.2023 (а.с. 18); копію листа ГУНП в Київській області відділу поліції № 1 Обухівського РУП вих. № 2828/109Н601/01 від 05.04.2023 (а.с. 19); роздруківку скріншоту з додатку monobank про стягнення 17.07.223 Оболонським ВДВС суму у розмірі 6 494,67 грн (а.с. 21); копію фіскального чеку від 22.03.2024 на суму 184,00 грн (а.с. 22); фото фіскального чеку № 223099 від 22.03.2024 на суму 300,00 грн (а.с. 23); матеріали службового розслідування (а.с. 57-127).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Отже, саме закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 686/16441/23, провадження № 61-2196св24).

У спорах про компенсацію моральної шкоди відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2024 у справі № 522/8849/19, провадження № 61-2132св23).

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першою, сьомою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 у справі 362/193/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП; накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік;стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Судом в порядку ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» досліджено Єдиний державний реєстр судових рішень та встановлено, що Київський апеляційний суд постановами від 04.09.2023 у справі № 362/193/22 та від 06.10.2023 у справі № 362/193/22 відмовив ОСОБА_1 у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 та повернув відповідні апеляційні скарги.

Разом з тим, вбачається, що постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2023 вирішено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2023 про повернення без розгляду заяви про перегляд постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 за нововиявленими обставинами, повернути особі, яка її подала.

Оскільки постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2022 у справі № 362/193/22 є чинною, то суд у межах справи, що є предметом розгляду не має правових підстав для переоцінки обставин встановлених у справі № 362/193/22 та судових рішень, винесених у такій справі.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03.04.2008).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 685/547/23).

Враховуючи все наведене у сукупності, з огляду на принцип диспозитивності, надані в даній конкретній справі стороною позивача докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич