Справа № 953/4873/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Зуба Г.А.,
за участі секретаря судового засідання Черниш О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -
31.05.2024 до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зубу Г.А.
03.06.2024 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 03.06.2024.
Ухвалою судді від 05.06.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2021, визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень 00 копійок) в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн. (триста сорок гривень нуль копійок). На підставі статті 36 Кодексу України про адміністративне правопорушення, остаточно накладено стягнення у межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень 00 копійок) в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).(а.с. 5-8).
Постановою Харківського апеляційного суду м. Харкова від 01.12.2021 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Зарицької Катерини Юріївни залишити без задоволення. Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2021 року залишити без змін.(а.с. 8 зворот 11).
Судовим розглядом встановлено, що протоколи про адміністративні правопорушення, складено за відповідними обставинами, а саме: 22 листопада 2020 року о 19 год. 50 хв. у м. Харкові по вул. Білгородське Шосе, на перехресті з вулицею Дача 55, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Opel Ascona», державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, перевищив допустиму швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Ford», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок чого відбулося зіткнення останнього автомобіля з автомобілем «Renault», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальну шкоду. Під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР. Вміст етилового спирту в крові складав 1.154 відсотки. ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. 2.9 а), 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд, вважає доведеною вину ОСОБА_1 у настанні ДТП та завданні шкоди транспортному засобу RENAULT д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується, зокрема, обставинами, викладеними у постанові Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.06.2021, яка відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, є обов`язковою для суду в межах розгляду даної справи.
Відповідно до п. 21.1 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Станом на час вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була не застрахована.(а.с. 16).
Власником транспортного засобу RENAULT д.н.з. НОМЕР_2 , який отримав пошкодження в результаті ДТП, є ОСОБА_3 , що підтверджу.ться свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 . (а.с. 14).
25.11.2020 ОСОБА_3 повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 22.11.2020 о 19-50 годині в м. Харкові на перехресті Білгородського шосе та вул. Дача 55, за участю автомобіля OPEL д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 12).
25.11.2020 з метою отримання грошового відшкодування за спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду, завдану відповідачем, ОСОБА_3 подав заяву до МТСБУ.(а.с. 33).
Відповідно до ч.1ст. 1166 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (ч.2ст. 1166 ЦК України).
Згідно з частинами 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою(п. 1 ч.1ст.1188 ЦК України).
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до підпункту «а» п. 41.1ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Частиною 1ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з п.п 38.2.1 п. 38.2ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1ст. 13 цього Закону.
Відповідно до ст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ст.76, частин 1, 2 ст.77, ч. 2 ст.78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3028, 00 грн.
Керуючись ст.ст.12,13,76-81,141,263-265,268 ЦПК України,суд, -
Позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн., 00 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:Моторне (транспортне) Страхове Бюро України, місцезнаходження: 02154, м. Київ, вул. Русанівський бульвар, буд. 8, , IBAN: НОМЕР_5 в АТ «Укрексімбанк» м. Києва;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 29.08.2024.

Суддя Г.А. Зуб