Справа № 303/3337/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2024 року, постановлену суддею Полягчук Б.І. в справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу щодо стягнення боргу за спожитий природний газ

встановив:

У квітні 2024 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення боргу за спожитий природний газ.

29.04.2024 судом було видано судовий наказ в якому було задоволено заяву АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз».

Не погоджуючись із судовим наказом ОСОБА_1 23.05.2024 подав заяву про скасування такого, але судовий збір не сплатив. Вважає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як доказ долучив копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Ухвалою суду від 27.05.2024 було повернуто заяву ОСОБА_1 без розгляду. Суд зазначав, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від сплати судового збору, оскільки він є боржником (відповідачем) в даній справі, а від сплати судового збору звільнені саме позивачі при зверненні до суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд безпідставно дійшов до висновку про повернення поданої заяви, оскільки, на його думку звільненими від сплати судового збору можуть бути не тільки позивачі, але й відповідачі, а зазначені судом норми не встановлюють обмежень прав боржника. Також зазначає, що згідно статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на пільги передбачені даною нормою.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2024 ОСОБА_1 подав заяву про скасування судового наказу. Судовий збір не сплатив. Вважає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як доказ долучив копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії.

Ухвалою від 27.05.2024 судом було повернуто заяву ОСОБА_1 без розгляду. Зазначає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від сплати судового збору, оскільки він є боржником(відповідачем) в даній справі, а від сплати судового збору звільнені саме позивачі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.170 ЦПК України, до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною 6 статті 170 ЦПК України визначено, що у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суд постановляє ухвалу про її повернення без розгляду.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 в порушення вимог п.1 ч.5 ст.170 ЦПК України при поданні заяви про скасування судового наказу не додає ніякого документу, що підтверджує сплату ним судового збору.

На противагу цьому боржник долучив копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, тобто вважає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно п.1 ч.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Однак, при детальному аналізі норм вищезазначеного закону можна помітити, що законодавець зазначає в кожному окремому пункті конкретний перелік осіб, які мають право бути звільненим від сплати судового збору. Наприклад, в п.1 ч.8 ст.5 Закону України «Про судовий збір» зазначається, що від сплати судового збору звільнені: «особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи». В даному випадку йде мова про звільнення судового збору цієї категорії громадян як при їх процесуальному статусі позивача, так і відповідача.

А як зазначено в п.1 ч.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються саме «позивачі - громадяни», тобто, мова не йде про осіб з іншим процесуальним статусом таким як відповідач (боржник), а тільки про осіб зі статусом позивача.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду неодноразово виносив ухвали в яких дотримувався такої ж позиції. В ухвалі від 30.04.2024 № 754/5916/19 Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду також зазначає, що від сплати судового збору звільняються саме позивачі-громадяни, а не відповідачі. Тієї ж самої думки Верховний Суд дотримується і в ухвалах від 28.12.2023 № 378/631/22, від 28.01.2021 № 285/3055/19, від 31.07.2023 № 761/18365/20, тощо.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на статтю 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважає, що йому на підставі п. 18 ч. 1 ст. 20 передбачені пільги, як особі 1 категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Однак, посилання апелянта на Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в даному випадку є безпідставним, оскільки даний закон немає переваги над законом, який має спеціальний статус та пріоритет в даному випадку, тобто перед Законом України «Про судовий збір». Крім цього, таке право ОСОБА_1 реалізовано в п.1 ч.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір», але тільки в тому випадку, коли він буде мати процесуальний статус «позивача» А звідси, немає суперечностей між даними законодавчими актами, які реалізують права апелянта за наявності його відповідного процесуального статусу.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначає, що одним з аспектів справедливого судочинства є доступ до суду. Наприклад, у справі Беллет проти Франції(Bellet v. France) суд зазначає: «рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Водночас у справі Мельник проти України суд зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 в доступі до правосуддя відмовлено не було, тобто сутність статті 6 Конвенції порушена не була. Навпаки, ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27.06.2024 було відкрито провадження у справі, хоч від сплати судового збору згідно чинного законодавства він не міг бути звільнений. Зазначене було зроблено з метою, щоб апелянт мав доступ до правосуддя та з врахуванням того, що розмір судового збору в даному випадку є незначним, але це в свою чергу не означає, що ухвала суду першої інстанції була незаконною. Даному факту суд дав оцінку та роз`яснив заявнику правомірність постановленої ухвали суду першої інстанції.

Отже, ухвала суду першої інстанції не обмежує права боржника та не перешкоджає йому у доступі до правосуддя, оскільки боржник сам не сплатив судовий збір помилково вважаючи себе звільненим від сплати такого.

За вказаних обставин, у суду першої інстанції були наявні всі підстави, передбачені процесуальним законом для повернення такої заяви.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, постановленою згідно чинних норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 368, 370, 374, 379, 381-384, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 травня 2024 року про повернення заяви без розгляду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді