КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 серпня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Сирбул О.Ф. в м. Київ 27 листопада 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 64779,15 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 16445,15 грн. та 3 % річних у розмірі 4763,26 грн., а також судовий збір 2684 грн.

Позов мотивував тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , в тому числі і в кв. АДРЕСА_2 , здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція». Відповідачі є користувачами послуг та мешканцями квартири АДРЕСА_3 , а тому є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у вказаній квартирі.

Відповідачі своєчасно з жовтня 2015 року не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, а з липня 2016 року - за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 серпня 2023 року в розмірі 64779,15 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії становить 34299,16 грн. та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання - 30479,99 грн. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 16445,15 та 3% річних у розмірі 4763,26 грн. Заборгованість з відповідачів позивач, у відповідності до вимог ст. 543 ЦК України, просив стягнути солідарно.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 64779,15 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 16445,15 грн. та 3 % річних у розмірі 4763,26 грн., всього 85987,56 грн. Стягнуто з відповідачів з кожного на користь позивача судовий збір в розмірі 894,67 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що не була обізнаною про розгляд справи, не отримувала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками, не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом. З 18 березня 2022 року по 10 травня 2024 року ОСОБА_1 знаходилась за межами України в Німеччині в зв`язку з військовою агресією, та про наявність рішення дізналася лише 15 травня 2023 року після відкриття виконавчого провадження.

Вказувала, що відповідач ОСОБА_4 не є власником квартири, а отже є неналежним відповідачем по справі, стягнення з нього заборгованості та штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є незаконним.

Вказувала, що за спожиті послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання вносилась оплата. Так, згідно квитанцій, які додаються до цієї скарги та довідки про нарахування та сплату комунальних послуг, виданої ТОВ «Євро-Реконструкція», тільки за період з літа 2022 року по березень 2024 року за опалення було сплачено 23383.22 грн., до того ж, починаючи з 18 березня 2022 року, в квартирі ніхто не проживав.

Посилалася на правову позицію Верховного Суду в постанові від 30 червня 2022 року в справі № 910/166/21 про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім цього, в квартирі АДРЕСА_3 встановлений лічильник гарячого водопостачання, який був опломбований та прийнятий на комерційний облік. В зв`язку з тим, що позивач не надає дані вузлів розподільного обліку, згідно з якими він проводив нарахування, неможливо визначити, на підставі яких показників було визначено кількість спожитої теплової енергії і гарячої води та відповідно їх вартість, а надані позивачем розрахунки заборгованості не містять інформацію щодо предмета доказування та не містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, при розрахунку нібито заборгованості відповідачів за теплову енергію та постачання гарячої води позивач не надає жодного доказу такої заборгованості, який був би допустимим та відповідав ст. 76 - 81, 95 ЦПК України.

Також, стягуючи нібито заборгованість відповідачів з 2015 року, суд першої інстанції не застосував строк позовної давності.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Таким чином, позивачу заборонено нараховувати та стягувати інфляційні нарахування та проценти річних до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначав, що доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 не є належним відповідачем по справі, не відповідає дійсності, враховуючи, що він зареєстрований та проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_4 , а відповідно є споживачем послуг ТОВ «Євро-Реконструкція».

Пояснював, що дана квартира обліковується як така, що обладнана індивідуальним засобом обліку гарячого водопостачання, з 01 грудня 2023 року. Будинок АДРЕСА_1 обліковується як такий, що загально будинковим засобом обліку гарячого водопостачання не обладнаний. З 01 липня 2016 року по 31 липня 2023 року нарахування за послугу з гарячого водопостачання/постачання гарячої води проводилося по нормі споживання на кількість зареєстрованих у квартирі осіб з розрахунку 3 куб.м. на 1 особу.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, вказував, що з урахуванням п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, давність може бути застосована судом лише до частини заявлених вимог за послугу з централізованого опалення в період жовтня 2015 року по 12 березня 2017 року, за послугу з гарячого водопостачання - з липня 2016 року по 12 березня 2017 року.

Наголошував, що згідно доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості, нарахування 3 % річних та інфляційної заборгованості здійснюється лише по 23 лютого 2022 року, тобто до введення воєнного стану в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії НКРЕРП від 01 червня 2012 року № 198 на постачання теплової енергії (а. с. 27) забезпечує надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: будинок АДРЕСА_5 та зокрема в кв. АДРЕСА_2 за вказаною адресою, що не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 20 червня 2023 року відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 : ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - з 10 жовтня 1984 року, ОСОБА_4 - з 02 вересня 1999 року (а. с. 15).

ТОВ «Євро-Реконструкція» складено довідку щодо підключення та відключення житлових будинків в зв`язку з початком та закінченням опалювальних сезонів за 2014-2023 роки (а. с. 16 - 18).

ТОВ «Євро-Реконструкція» надано розрахунок суми боргу за послугу з постачання теплової енергії за період з жовтня 2015 року по липень 2023 року, згідно якого заборгованість складає 34299,16 грн., 3 % річних - 3119,71 грн., інфляційна складова 10660,71 грн. (а. с. 11 - 12).

Крім того, згідно розрахунку заборгованості за послугу з постачання гарячої води за період з липня 2016 року по липень 2023 року, заборгованість складає 30479,99 грн., 3 % річних - 1643,55 грн., інфляційна складова 5784,44 грн. (а. с. 13 - 14).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 надано до апеляційної скарги нові докази, а саме копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, з відмітками про перетин державного кордону України, копію ордеру на зайняття житлового приміщення за адресою АДРЕСА_4 , виданого 14 червня 1984 року ОСОБА_6 та членам його сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , копії квитанцій monobank, згідно яких ОСОБА_5 сплачено на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» за опалення: 02 березня 2023 року в розмірі 4000 грн., 06 січня 2023 року в розмірі 1883,22 грн., 26 березня 2024 року в розмірі 8000 грн., 06 січня 2024 року в розмірі 4000 грн., 27 вересня 2022 року в розмірі 1000 грн., 14 квітня 2023 року в розмірі 2000 грн., за абонентську плату: 09 квітня 2024 року 53,95 грн., 25 січня 2024 року в розмірі 185,76 грн., 11 березня 2024 року в розмірі 107,90 грн.

Також відповідачем надано копію довідки ТОВ «Євро-Реконструкція» від 30 квітня 2024 року, виданої ОСОБА_8 про нарахування та сплату комунальних послуг, наданих ТОВ «Євро-Реконструкція», за період з січня 2022 року по квітень 2024 року, із зазначенням залишку заборгованості на 30 квітня 2024 року в розмірі 29406,09 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви із додатками, отже відсутні докази обізнаності відповідача про рух справи в суді першої інстанції, причини неподання нею доказів до суду першої інстанції визнаються апеляційний судом поважними, а відтак дані докази приймаються судом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13, від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15)

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до п. 37, 38, 39 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Споживач здійснює оплату спожитих послуг щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Правила користування приміщеннями житлових будинків, затвердженні Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п.18 зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, тому враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, відтак, особи, що є співвласниками квартири та/або зареєстровані в ній, несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).

Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.

Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у житлі власника, адже така особа на рівні з власником користується усіма житлово-комунальними послугами.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач є надавачем послуг з опалення та гарячого водопостачання, зокрема, за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідачі зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, відповідачі у справі у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII є споживачами послуг, відтак зобов`язані сплачувати отримані фактично послуги.

Посилання відповідача на відсутність фактичного проживання у квартирі, за якою надаються послуги позивачем, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, оскільки доказів такого у період за який нараховувалась спірна заборгованість матеріали справи не містять. До того ж, в силу положень п. 29 Правил, споживач мав повідомити надавача послуг шляхом звернення з відповідною заявою і підтвердити факт відсутності за місцем реєстрації. Однак матеріали справи не містять даних про здійснення такого повідомлення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі своєчасно не вносили плату за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість станом на серпень 2023 року у розмірі 64779,15 грн.

Доказів на спростування наявності заборгованості у вищенаведеному розмірі та належного виконання зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги, відповідачем надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі у квартирі за вказаною адресою не проживають і послугами не користуються, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем та споживання відповідачами комунальних послуг, які частково ними оплачувались, що підтверджується наданими самою ОСОБА_1 квитанціями. Доказів звернень з приводу ненадання або неналежного надання послуг від відповідачів протягом спірного періоду не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що всі оплати комунальних послуг згідно наданих ОСОБА_1 квитанцій були враховані в розрахунку заборгованості, складеному ТОВ «Євро-Реконструкція», що підтверджує його правильність. Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано, власних розрахунків нею суду не надано.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі, що відповідач ОСОБА_4 не є власником квартири, а отже є неналежним відповідачем по справі, стягнення з нього заборгованості та штрафних санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є незаконним, є необґрунтованими з огляду на положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги, що в квартирі АДРЕСА_3 встановлений лічильник гарячого водопостачання, який був опломбований та прийнятий на комерційний облік, не підтверджуються будь-якими доказами, крім того, ОСОБА_1 не надано доказів передачі показів лічильника ТОВ «Євро-Реконструкція» за весь період утворення заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, відтак ТОВ «Євро-Реконструкція» має право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на розмір заборгованості 64779,15 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Із долученого до позовної заяви розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних вбачається, що відповідачем було неправомірно нараховано 3 % річних з 24 лютого по 28 лютого 2022 року в період дії воєнного стану, відтак, нарахований позивачем розмір 3 % річних за лютий 2022 року підлягає відповідному зменшенню: за послуги з постачання теплової енергії - з 88,18 до 72,43 грн., за послуги з постачання гарячої води - з 54,85 грн. до 45,05 грн.

Інфляційна складова, нарахована за лютий 2022 року, зменшенню не підлягає, оскільки період її нарахування складає більше ніж півмісяця, а тому має враховуватись в цілому (принцип математичного округлення, застосований Верховним Судом в постанові від 17 січня 2024 року в справі № 757/26216/22-ц, провадження № 61-10427 св 23, та Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19).

Крім того, відповідачем в апеляційній скарзі подано заяву про застосування позовної давності.

Вирішуючи питання щодо прийняття такої заяви під час апеляційного перегляду, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 200/11343/14-ц сформовано правовий висновок, відповідно до якого факт, що якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 не отримувала копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, оскільки направлений на її адресу лист повернуто з відміткою Укрпошти про закінчення терміну зберігання, що позбавило відповідача можливості вчасно заявити про застосування позовної давності, а відтак ця заява, подана вперше до апеляційної скарги, підлягає вирішенню апеляційним судом, з урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

З урахуванням наведених норм закону, позивачем не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, спожитих від березня 2017 року по липень 2023 року включно, натомість, має місце пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період до березня 2017 року.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягала стягненню заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з березня 2017 року по липень 2023 року включно 58048 грн. (27992,77 грн. за послуги з централізованого опалення та 30055,23 грн. за послуги з постачання гарячої води), 3 % річних за період з березня 2017 року по 23 лютого 2022 року включно 15889,25 грн. (10156,21 грн. за послуги з централізованого опалення та 5733,04 грн. за послуги з постачання гарячої води), а також інфляційні втрати за період з березня 2017 року по лютий 2022 року включно 4615,88 грн. (2990,61 за послуги з централізованого опалення та 1625,27 грн. за послуги з постачання гарячої води), разом 78553,13 грн.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позовні вимоги задовольняються частково на 91 % (78553,13 грн. із заявлених до стягнення 85987,56 грн.), відповідно підлягає зменшенню розмір стягнутого з відповідачів судового збору, а саме з 894,67 грн. до 814,15 грн. з кожного відповідача.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до її задоволення (на 9 %) в розмірі 241,56 грн. з позивача.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_3 ) солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (м. Київ вул. Гната Хоткевича 20 ) заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з березня 2017 року по липень 2023 року включно 58048 грн. (27992,77 грн. за послуги з централізованого опалення та 30055,23 грн. за послуги з постачання гарячої води), 3 % річних за період з березня 2017 року по 23 лютого 2022 року включно 15889,25 грн. (10156,21 грн. за послуги з централізованого опалення та 5733,04 грн. за послуги з постачання гарячої води), а також інфляційні втрати за період з березня 2017 року по лютий 2022 року включно 4615,88 грн. (2990,61 за послуги з централізованого опалення та 1625,27 грн. за послуги з постачання гарячої води), разом 78553,13 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із кожного на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судові витрати в розмірі 814,15 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 241,56 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.