Справа № 199/4802/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Дубовик А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30.04.2010 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Після припинення шлюбно-сімейних стосунків, донька залишилася проживати разом зі батьком ОСОБА_1 .

16 червня 2018 року між позивачкою та відповідачем було вдруге укладено шлюб. Проте, шлюбні стосунки між сторонами так і не були налагоджені, і з квітня 2022 року позивач з відповідачкою припинили шлюбні відносини. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.03.2024 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Дитина, як і після першого розірвання шлюбу залишилася проживати разом з позивачем

Згідно до судового наказу від 09.05.2024 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська з відповідачки стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки.

Отже, з квітня 2022 року фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припиненні остаточно, спільне господарство не ведеться. 3 вказаного часу сторони ведуть окремі господарства, мають окремі бюджети, окремо проживають.

Позивач зазначив, що відповідачка не виявляє бажання спілкуватися та бачитися з донькою, вихованням дитини не займається, не піклується про стан здоров`я дитини, не цікавиться її розвитком. Будь-яких перешкод у спілкуванні доньки із матір`ю позивач не чинить, донька почувається спокійною та захищеною поруч із батьком, бо знаходиться з ним у тісному контакті. Батько приділяє багато уваги здоров`ю та розвитку дитини.

У зв`язку з чим позивач просить суд позбавити відповідачку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 24.06.2024 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

07.08.2024 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Сорока Т.В. не з`явилися, представник позивача через канцелярію суду надала заяву в якій просила закінчити розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримала та просила його задовольнити.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_5 не з`явилася, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, надала до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, проти позову не заперечувала. Також зазначила, що на теперішній час майже постійно перебуває та працює за межами України, не бажає повертатися та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, оскільки наразі має іншу родину.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просила суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини.

Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем , - розірвано.

16 червня 2018 року між позивачкою та відповідачем було вдруге укладено шлюб, зареєстрований Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №297.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2024 року шлюб між позивачкою та відповідачем , - розірвано.

Відповідно до Характеристики наданої ТОВ «К.О.Д. - 27» позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту умов проживання від 11.07.2024 року за № 04/246, на який посилається Орган опіки умови проживання задовільні. Для дитини виділено окрему кімнату з ліжком для сну, шафою для одягу (відповідно до віку дитини), місце для навчання.

Відповідно до характеристики Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа I-III ступеня №147 імені В. Чорновола» Дніпровської міської ради , батько приділяє велику увагу вихованню доньки і відіграє значну роль в житті дитини, відвідує батьківські збори та належним чином контролює навчання та захоплення доньки.

Відповідно до довідки виданої лікарем стоматологом ОСОБА_6 від 24.04.2024 року, ОСОБА_3 регулярно відвідує стоматолога з 2023 року у супроводі батька.

Відповідно до довідки виданої Головним лікарем дитячої офтальмології ОСОБА_7 , батько дитини ОСОБА_1 , привозить ОСОБА_3 на планові огляди, приймає участь у напівстаціонарному лікуванні дитини, знаходячись з нею на сеансах лікування.

Згідно до судового наказу від 09.05.2024 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська з відповідачки ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь позивача, ОСОБА_1 , на утримання доньки - ОСОБА_3 .

Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що надано висновок від 29.07.2024 року за №4/5-620.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

За змістом роз`яснень, п. п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується п. 1 ст. 8. Таке втручання не становитиме порушення ст. 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п. 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Під час розгляду даної справи, встановлено, що відповідачка не цікавиться життям та розвитком своєї доньки, не виявляє турботи та піклування, матеріально не забезпечує.

Крім цього, відповідачка надала до суду та на засідання Органу опіку та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради нотаріально посвідчену заяву від 07.05.2024 року, в якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просить розглядати справу у її відсутність.

Тому суд приходить до висновку, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та в її діях вбачає винну поведінку відносно дитини, тому підстав для попередження відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини немає.

Одночасно з цим, суд вважає за доцільне, роз`яснити відповідачці положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

На підставі викладеного, детально проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дитину, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 11-13, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Богун

07.08.2024