П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року місто Київ

справа №758/2604/24

провадження№22-ц/824/10103/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 11 березня 2024 року, постановлену у складі судді Соколовської А.А.,

у справі за заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду, заінтересовані особи: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, Центр надання адміністративних послуг Подільської районної в м.Києві державної адміністрації,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із заявою про забезпечення доказів до подання позову до суду, у якій просить суд:витребувати у Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати у Центру надання адміністративних послуг Подільської районної в м.Києві державної адміністрації інформацію про осіб, зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем ( АДРЕСА_1 ) станом на дату смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що 22 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №б/н.

7 лютого 2020 року позичальник помер.

На момент смерті позичальник не виконав всіх взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим за вказаним кредитним договором залишилась заборгованість у розмірі 129210 грн.

16 березня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося із претензією кредитора до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, яка листом від 30 березня 2021 року повідомила, що претензію зареєстровано та її зміст доведено до відома спадкоємців, проте інформація про спадкоємців не надана.

На повторне звернення заявника до нотаріальної контори, відповіді про спадкоємців не отримано.

Заявник вказує, що на даний час він позбавлений можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може визначити підсудність майбутнього позову та виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідача (відповідачів), а пред`явлення позовів до невідомих осіб, без зазначення відповідача (відповідачів), ЦПК України не допускає, а тому просить витребувати вказану інформацію до пред`явлення позову до суду.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 11 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Білоус А.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт звертає увагу суду, що банк звернувся до суду з заявою про витребування доказів до подання позову відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України, оскільки такі докази заявник не може отримати самостійно. Представник АТ КБ «Приватбанк» вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні клопотання про забезпечення доказів на підставі ч.1 ст.116 ЦПК України.

В судове засідання представники ЦНАП Подільської районної в м.Києві державної адміністрації та Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори не з`явилися, про день і час засідання суду були повідомлені, що підтверджується розпискою та звітом про доставку судового повідомлення до електронного кабінету нотаріальної контори ( а.с.50, 58), причини своєї неявки суду не повідомим, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Абібулаєва Т.Г. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не достатньо обґрунтовано та доведено необхідність забезпечення доказів до подачі позову, та те, що вони можуть бути втрачені або що їх збирання чи подання стане згодом неможливим чи утрудненим та не доведено можливість у подальшому звернення із позовом саме до Подільського районного суду м.Києва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Нормою ч. 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Положеннями ст. 116 ЦПК України, встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.

Так, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів.

У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Тобто ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18, від 11 березня 2020 року у справі №9901/608/19.

Таким чином, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст. 116-117 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст. 84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

Для вирішення питання про забезпечення доказів, зокрема, і до подання позовної заяви, слід враховувати положення ст. 116 ЦПК України, а саме те, що така процесуальна дія може бути вчинена судом, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. В інших випадках витребування доказів можливе у разі неможливості учасника самостійно надати докази, однак на іншій процесуальній стадії, а саме після відкриття провадження у справі.

Крім того, процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Звернення до суду із відповідною заявою це не лише спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

У межах розгляду цієї справи заявник посилається не неможливість отримати відомості про спадкоємців позичальника ОСОБА_1 , які мають відповідати за його борговими зобов`язаннями.

Однак, на підтвердження неможливості самостійно здобути інформацію про осіб зареєстрованих за однією адресою зі спадкодавцем станом на дату смерті - 7 лютого 2020 року жодного доказу не надає.В той же час, заявником не зазначено, яким чином витребування доказів у Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори та у Центру надання адміністративних послуг Подільської районної державної адміністрації в місті Києві щодо інформації про особи стане неможливим або утрудненим в майбутньому, не вказано, яким чином письмові докази, які можуть бути надані нотаріусом, будуть втрачені або збирання/ подання таких доказів стане згодом неможливим або утрудненим. Жодних доказів на підтвердження даних обставин заявником не надано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками місцевого суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Оскільки частина 4 статті 84 ЦПК України має відсилочний характер до ст.ст.116-117 ЦПК України, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, цілком обгрунтовано посилався на ч.1 ст.116 ЦПК України. Відповідно доводи апеляційної скарги в тій частині, що у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у задоволенні клопотання про забезпечення доказів на підставі ч.1 ст.116 ЦПК України не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини, під час вирішення питання про забезпечення доказів суд враховує не тільки права та інтереси заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із задоволенням заяви про забезпечення доказів.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус