У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

копія

06 серпня 2024 року м. Світловодськ

Суддя Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області Мельничик Ю.С., при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , та просить суд:

1. Визнати 30,4% житлового будинку і присадибної земельної ділянки його особистою приватною власністю;

2. Визнати 69,6% житлового будинку і присадибної земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя;

3. Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ним та за ОСОБА_2 , за кожним окремо, право власності по 34,8% спірного житлового будинку та спірної присадибної земельної ділянки;

4. Визнати спільним майном подружжя тварини, всього, тринадцять собак та чотирьох котів, а також рухоме майно: побутову техніку, меблю, інструмент, обладнання, моторний човен та мотор до нього, бронзові статуетки, тощо;

5. Розпроділити між ним та відповідачкою вказане майно;

6. Розподілити між сторонами у спільну часткову власність частину спірного домоволодіння та земельної ділянки шляхом визнання за кожним з них право власності по 1/8 частині на спірне нерухоме майно;

7. Розподілити між сторонами у спільну часткову власність транспортний засіб марки «Мазда», шляхом визнання право власності за кожним з них по частині.

Відповідно до вимог ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, після отримання позовної заяви перевіряє її на дотримання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Частиною першою ст.187 ЦПК України передбачено, що суддя відкриває провадження у справі за відсутності, крім іншого, підстав для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вимог п.4, п.5, п.8, п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

- зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Крім того, відповідно до вимог статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Перевіривши матеріали позовної заяви встановлено, що її подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, тому її слід залишити без руху з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 виник спір про поділ спільного сумісного майна подружжя, тому при прийнятті позовної заяви суд враховує наступне.

Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета набуття майна.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає зазначеним критеріям.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Визначаючи правовий статус нерухомого майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 8 листопада 2017 року у справі № 1447цс17.

Також, у пунктах 22 -24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не можна вважати безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У порушення вказаних вимог позовна заява ОСОБА_1 не містить:

- відомостей про джерело та час придбання всього спірного майна, та докази, які підтверджують вказані обставини;

- обгрунтованого розрахунку вартості всіх об`єктів права спільної сумісної власності подружжя на час звернення до суду з позовною заявою, тобто, дійсну (ринкову) вартість усіх спірних речей - об`єктів права спільної сумісної власності подружжя;

- запронованого позивачем реального способу поділу всіх об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, кожної рухомої речі та кожної тварини. При цьому, запропонований спосіб поділу має бути таким, який реально має бути виконано у разі задоволення позову;

- зазначення доказів, що підтверджують виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- переліку документів та інших доказів, що не додаються до заяви, та зазначення таких доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою.

Також, у позовній заяві відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно Постанови ВП ВС від 25.08.2020 по справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Також, п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачає, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 вказав ціну позову, в розмірі 169 616,50 грн., при цьому суд зазначає, що, дійсна вартість спірного майна, що підлягає поділу, має бути підтверджена належними доказами, серед іншого висновком або ж звітом суб`єкта оціночної діяльності, або актом про оцінку нерухомого майна, що не унеможливлює процедуру вирішення судом питання про правильність сплаченого, при подачі позовної заяви до суду, судового збору та, взагалі, визначення вартості самого майна, що підлягає поділу.

У зв`язку з цим позивачу необхідно визначити ціну позову, яка повинна відповідати дійсній ринковій вартості спірного майна кожного об`єкту права спільної сумісної власності подружжя, який вказано у позові, станом на день подання позовної заяви до суду, з наданням до суду відповідних доказів на підтвердження визначеної вартості майна, а також, має сплатити (доплатити) судовий збір, виходячи з загальної вартості спірного майна, що підлягає поділу.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», - звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

В якості доказу вартості майна, суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна або цінова довідка.

З позовної заяви та додатків до неї не вбачається даних щодо актуальної вартості спірного майна чи проведення будь-якої оцінки цього майна, кожного об`єкту окремо.

Суд наголошує, що вартість спірного майна не може бути визначена на власний розсуд сторони, а має бути підтверджена доказами, при цьому позовна заява повинна містити посилання на такі докази у відповідності до вимог п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Крім того, у позовній заяві відсутні посилання на докази щодо наявності у власності подружжя тварин, про поділ яких порушено позивачем питання.

Також, позивачу необхідно чітко сформулювати прохальну частину позовної заяви, зазначивши яке саме неподільне майно та за ким позивачем чи відповідачем, він просить залишити у власності після їх поділу, має зазначити реквізити спірного майна, що підлягає поділу, тобто, позивач має зазначити свій варіант поділу всього спірного майна (всіх речей).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2024 року, сума судового збору становить 3028 грн.

Відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, до позовної заяви позивачем додано платіжну інструкцію про сплату судового збору від 30 липня 2024 року на суму 1690 грн.

Таким чином, позивачу необхідно доплатити судовий збір з урахуванням обгрунтованої ціни позову та надати суду документ, що підтверджує таку оплату.

Крім того, позивачем заявлено крім позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя, також і позовну вимогу про визнання за ним права власності на частину спірного майна.

Враховуючи викладене, подана позовна заява містить декілька позовних вимог щодо спірного майна.

Частиною 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивачем до поданої позовної заяви долучено платіжне доручення на суму 1697 грн., що свідчить, про сплату судового збору лише за одну позовну вимогу майнового характеру.

Враховуючи, що позовна заява містить декілька позовних вимог майнового характеру, позивачу необхідно доплатити судовий збір відповідно до кількості позовних вимог.

Суд враховує, що прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України - суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на зазначені недоліки позовної заяви, суд вважає за необхідне залишити її без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись положеннями ст. ст. 175-177, 185, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - залишити без руху, та надати позивачу строк для виправлення недоліків позову.

Запропонувати позивачу в триденний строк з дня отримання копії цієї ухвали привести позов у відповідність до вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України, та виправити недоліки позову, які зазначено в мотивувальній частині даної ухвали.

Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява у відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом