Справа № 573/927/24
Номер провадження 2-о/573/46/24
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

15 серпня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Черкашиної М.С.

за участю секретаря: Терещенко О.В.,

заявника: ОСОБА_1 ,

представника УДМСУ: Чхуна С.А.,

розглянувши в приміщенні суду в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції заявника.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991. Зазначає, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ворожба Білопільського району Сумської області. 04 липня 1978 р. отримав у Білопільському РВВС паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_1 . 11 листопада 1985 року у м. Москва обміняв вищезазначений паспорт у зв`язку з його непридатністю на паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 . 20.08.1983 р. зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 В період з 05.10.1989 по 22.04.1993 р. його місце проживання було зареєстровано за адресою : АДРЕСА_1 , а у період з 03.05.1993 р по 05.01.1998 р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується карткою прописки. З 1981 р. по 1998 р. він проходив службу начальником пожежної інспекції в Білопільському районі. З 1998 по 2006 рік я проживав без реєстрації. З 2006 року і на сьогодні він проживає по АДРЕСА_3 .

В результаті бойових дій на території Білопільського району Сумської області він втратив паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 . В той же час, за час проживання в Україні він не одержував паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а тому існує необхідність оформлення належності його до громадянства України як особи, яка проживає на території України.

З метою підтвердження факту громадянства України, він звернувся до Управління Державної міграційної служби України, перевіркою якої було встановлено, що він є уродженцем м. Ворожба Білопільського району Сумської області, був документований паспортом громадянина колишнього СРСР по досягненню віку, який був знищений у м. москва після обміну у зв`язку з непридатністю до користування, за обліками встановлення/оформлення належності до громадянства України, оформлення набуття набуття/прийняття/припинення громадянства, документування паспортом громадянина України, він не значиться. Вказані обставини вказують, що він не є громадянином України, проте має правові підстави набуття громадянства за територіальним походженням так, як народився до 24 серпня 1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Разом з тим, у зв`язку із втратою документів, що посвідчують його особу, а саме - паспорта громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_2 з відміткою про прописку, що підтверджує факт його постійного проживання на території України, існує необхідність у встановленні даного факту в судовому порядку. Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для підтвердження факту громадянства України.

12 серпня 2024 року від представника заінтересованої особи Управління Державного міграційної служби України в Сумській області ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення на заяву ОСОБА_1 , із яких встановлено наступне.

Так, архівними обліками УДМС підтверджується, що Ск ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 по досягненню 16-річного віку 04.07.1978 був документований паспортом на бланку громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії НОМЕР_1 , що підтверджується копією заяви про видачу паспорта (форма 1), від 04.07.1978 року яка зберігається у відцифрованому вигляді у Єдиному державному демографічному реєстрі під №5913П_26_26_00003529, що додається.

На другій сторінці заяви стоїть відмітка, що паспорт знищено 21-м відділенням міліції м. москва у зв`язку з непридатністю.

11 листопада 1985 року Заявник отримав паспорт ХХХІІ- НОМЕР_3 , виданий 21-м відділенням міліції м. москва росія, про що свідчать відмітки в картонках прописки, доданих до заяви поданої до суду.

13.12.2023 ОСОБА_1 письмово звернувся до Управління ДМС України в Сумській області з питання свого документування (вх. №С-146/6/5901-23 від 13.12.2023 р.) за вих. №5901.20-1708/59.1-24 від 27.03.2024 року йому надано вичерпну відповідь з роз`ясненням, що він, як громадянин російської федерації, який проживає на території України без документів на право постійного проживання, має узаконите своє перебування на території України і тільки після цього у нього настануть правові підстави на оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон), так як народився до 24 серпня 1991 року на території України (додаються).

УДМС у Сумській області відомо, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як громадянин росії (паспорт № НОМЕР_4 ), 11.11.2014 року перетинав державний кордон України, (запит та відповідь Держприкордонслужби додаються).

На території України перебуває не законно та за документованням посвідкою на постійне проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 до органів міграційної служби не звертався.

Листами №5901.20-1708/59.1-24 від 27.03.2024 та №5901.20-2061/54-24 від 16.04.2024 (додаються) Заявнику роз`яснено, що звернення до суду щодо встановлення юридичного факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року не буде мати юридичних наслідків, оскільки Він наразі є громадянином іншої держави і має право подати документи на набуття українського громадянства за територіальним походженням (ст. 8 Закону України «Про громадянство України» (далі - Закон)).

Згідно вимог статті 3 Закону, пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 за правовою сутністю виключена можливість подання заяви про встановлення належності до громадянства України особою, яка перебуває в громадянстві інших держав. Натомість вона має можливість отримати громадянство України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону.

Таким чином встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України, станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року в судовому порядку не є доцільним, адже у нього, як у іноземця, відсутні правові підстави на встановлення належності до громадянства України згідно ст. З Закону.

Рішення суду щодо проживання заявника на території України на заявлений період не буде мати юридичного значення, оскільки станом на сьогодні він є іноземним громадянином.

Відповідно до пункту 24 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі - Порядок) для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, & Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм);

в) один із таких документів:

-декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

-декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Слід зазначити, що для подання такої заяви іноземець повинен перебувати на території України на законних підставах.

Отже, згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо; згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Наведене виключає можливість розгляду заяви про встановлення заявленого факту в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній, або відмовляє у задоволенні такої заяви

У зв`язку з цим вважають встановлення заявленого юридичного факту недоцільним та просить закрити провадження у справі 573/927/24.

Заяви (клопотання) учасників справи.

15 серпня 2024 року у судовому засідання заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити та заперечив проти письмових пояснень представника заінтересованої особи.

Зазначив, що 11.11.1985 року він отримав паспорт громадянина колишнього СРСР ідентичний виданому Білопільським РВВС, на бланку колишнього СРСР зразка 1974 року в м.москва СРСР. Держави росія як вказано в поясненні не існувало. Даний паспорт був дійсний до 01.07.2002 року та посвідчував його особу та Українське громадянство.

Після від`їзду до росії в кінці 1998 року, паспорт громадянина України він не здавав, заяви про відмову від українського громадянства не подавав, позбавлений громадянства України в законному порядку не був.

У зв`язку з необхідністю працевлаштування в росії він отримав громадянство росії та відповідний паспорт гр. росії в 2006 році, а також закордонний паспорт.

Посилаючись на положення Конституції України зазначає, що громадянин України не може бути позбавлений права в будь який час повернутися в Україну та згідно із п. 1 ст.2 Закону України " Про громадянство України" якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. В звязку з цим він, як громадянин України органами Державної влади визнається лише як громадянин України.

Орган Державної влади яким є ДМСУ України в Сумській області вважає його іноземцем неправомірно, так як це не відповідає положенню статті 2 Закону України "Про громадянство України".

ДМСУ України в Сумській області не визнає факт його постійного безперервного проживання з 1989 р. по 1998 р (на момент 24 серпня 1991 року включно) на території України згідно наданих документів, виданих єдиним на той час органом який забезпечував реєстрацію громадян України, та його належність до громадянства України.

Управління ДМСУ України в Сумській області безпідставно вважає, що наявність громадянства іншої держави свідчить про відсутність підстави для задоволення його заяви. Натомість наявність у нього громадянства іншої держави не є законною підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення юридичного факту проживання на території України.

Законодавство України не містить заборони на звернення осіб, які мають в тому числі і громадянство інших держав, із заявами до суду про встановлення факту проживання в Україні.

Згідно п.п. " в " п.8 Указу Президента України для встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.І ст 3. Закону України "Про громадянство України" особа , яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, подає судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року.

Оскільки паспорт, який посвідчував його громадянство України був втрачений, то йому необхідно подати судове рішення в підтвердження факту проживання в Україні станом на 24.08.1991 р., так як він не можу отримати в позасудовому порядку документ (довідку) про проживання на території України станом на 24.08.1991 р. , тому всновлення вказаного юридичного факту необхідно для отримання паспорта громадянина України.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи Управління Державного міграційної служби України в Сумській області Чхун С.А., який приймав участь у справі у режимі відеоконференції, письмові пояснення підтримав. Просив суд врахувати той факт, ОСОБА_1 є громадянином російської федерації та вважається таким, що визначився із громадянством та отримав паспорт громадянина російської федерації. Таким чином, заявник набув статус іноземця відносно законодавства України. Звернення ОСОБА_1 до суду з приводу встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 та станом на 13.11.1991 року з метою підтвердження належності до громадянства України, не породжує для заявника правових наслідків, оскільки він не відноситься до категорії громадян, які визначені статтею 3 Закону України «Про громадянствоУкраїни». Заявник не позбавлений права набуття громадянства України, в інший спосіб за територіальним походженням відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про громадянство України». Тобто, ОСОБА_1 має право набути громадянство України за фактом свого народження на території України у позасудовому порядку та в подальшому виконати зобов`язання про припинення іноземного громадянства.

Процесуальні дії в справі.

Ухвалою судді від 20 травня 2024 заяву залишено без руху, заявник долучив уточнену заяву (а. с. 31-34 ).

05 червня 2024 ухвалою відкрито провадження в справі та призначено до судового розгляду з викликом заявника, заінтересованої особи (а. с. 38).

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Ворожба Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а. с. 63).

20 серпня 1983 ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_3 в м. Біла Церква міського відділу РАЦС Київської області. Від шлюбу має двох дітей: ОСОБА_6 , 1996 р.н. та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвами (а. с. 9,13 ).

За даними Ворожбянської міської ради ОСОБА_1 проживає в будинку, придбаному батьками за адресою: АДРЕСА_3 із 2006 без реєстрації. Право власності на будинок, в якому він проживав зареєстровано за матір`ю ОСОБА_8 (а. с. 8, 17-19).

В період з 05.10.1989 по 22.04.1993 адресою місця проживання ОСОБА_1 була зареєстрована по АДРЕСА_1 . В період з 03.05.1993 р по 05.01.1998: АДРЕСА_2 , що підтверджується карткою прописки (а. с. 10-11).

Також в матеріалах справи наявні довідки про місце роботи ОСОБА_1 в період із 1981-1998 начальником пожежної інспекції у Білопільському районі (а. с.15-16 ).

У судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що за час проживання в Україні він не одержував паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, так як використовував паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_6 , який втратив в результаті бойових дій на території Білопільського району Сумської області.

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Заслухавши учасників справи, суд дійшов висновку про таке:

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення(пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі №161/9609/22 зазначив наступне.

«Законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості, пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що під час розгляду справ не застосовуються положення щодо змагальності (стаття 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (статті 13 ЦПК України). Законодавець в справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Тільки в окремих випадках законодавець встановив необхідність подання разом із заявою доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини (наприклад, у частині другій статті 318 ЦПК України) (див. постановуВерховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року в справі № 569/4466/23.

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

У статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року (тут і далі в редакції, чинній на час звернення із заявою до суду, Закон) передбачено визначення, зокрема, таких термінів:

Громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Громадянин України особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.

Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру становлення належності до громадянства України та набуття громадянства України.

У статті 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення належності особи до громадянства України це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Так, цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з пунктом 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання (пункт 9 Порядку):

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:

1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, заяву про зміну громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, його подружжям декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його подружжям декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

У пункті 25 Порядку передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 року справа №161/9609/22 дійшов висновку про те, що:

якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України» предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року;

встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку.

сама собою наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону). Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення.

Висновки суду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 наголошував на тому, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р. потрібно йому саме для підтвердження належності до громадянства України в порядку ст. 3 Закону України «Про громадянство України»

Проте, як зазначено вище, встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

Між тим заявник ОСОБА_1 , який з певних причин не має паспорта громадянина України, є громадянином російської федерації та вважається таким, що визначився з громадянством і отримав паспорт громадянина російської федерації. Таким чином, заявник набув статусу іноземця відносно законодавства України.

Звернення ОСОБА_1 до суду з приводу встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 з метою підтвердження належності до громадянства України, не породжує для заявника правових наслідків, оскільки він не відноситься до категорії громадян, які визначені статтею 3 Закону України «Про громадянствоУкраїни». Отже рішення суду щодо проживання заявника на території України на заявлений період не буде мати юридичного значення, оскільки станом на сьогодні він є іноземним громадянином.

Проте, заявник не позбавлений права набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про громадянство України». Тобто, ОСОБА_1 має право набути громадянство України за фактом свого народження на території України у позасудовому порядку.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 шляхом встановлення юридичного факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок розгляду справ окремого провадження визначений статтею 294 ЦПК України, відповідно до частини сьомої якої при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи (частина третя статті 42 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 10, 265, 273, 293, 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (місце знаходження: м. Суми, вул. Г.Кондратьєва, 27) про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня отримання повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 27.08.2024.

Суддя