Справа № 204/4305/24
Провадження № 2/204/2394/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
19 серпня 2024 Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Чудопалової С.В.
за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах яких діє представник ОСОБА_5 (місце знаходження: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа: Департамент адміністративних процедур та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса знаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-, -
29 квітня 2024 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 та зобов`язати Департамент адміністративних процедур та дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести дані про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_3 .
В обґрунтування вимог зазначають, що в квартирі АДРЕСА_3 крім позивачів, в даній квартирі зареєстровані відповідачі - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відповідачі не проживають у цій квартирі з 05.02.2010 року та не несуть витрат на її утримання, особисті речі відсутні, а місце знаходження не відоме. Місце реєстрації відповідачів у квартирі позивачів не пов`язане з їх фактичним місцем проживання, однак сам факт реєстрації відповідачів у спірному житлі, без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивачів, як власника, вільно володіти, користуватися, а також розпорядитися таким житлом, перешкоджає у повноцінній реалізації права власності.Тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом.
Представник позивачів адвокат Трайдук А.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного рішення суду не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання також не з`явився, та письмових пояснень не надав.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 386 ЦК України, встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належить позивачам на праві постійного користування відповідно до виписки з протоколу №238 від 22.11.2000 року, яким адміністрація та профспілковий комітет виробничого об`єднання «Південний машинобудівельний завод» вирішив внести зміни до договору найму житлового приміщення, яким переоформлено особовий рахунок із ОСОБА_8 на ОСОБА_2 та членів її родини.
У квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.07.2001 року по теперішній час, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17.03.1983 року по теперішній час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 03.09.2020 року по теперішній час, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 09.09.1999 року по теперішній час та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 19.07.2005 р.н. по теперішній час, що підтверджується листом Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади №14/5-195 від 05.01.2024 року.
У зазначенні квартирі відповідачі не мешкають без поважних причин, при цьому, у позовній заяві позивачі наполягають на тому, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не проживають у квартирі АДРЕСА_3 з 2010 року, їх особистих речей у квартирі немає,участі в утриманні квартири відповідачі не приймають.
З Акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації, складеного 16.01.2024 року, вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , не проживають за адресою реєстрації з 05.02.2010 року. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин не проживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, суд виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК України строки. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №454/2025/15-ц. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача або членів його сім`ї (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі по справі є родичі позивачів. Також Актом від 16.01.2024 за підписом директора КП «Жилсервіс5»ДМР складеним мешканцями будинку за адресою АДРЕСА_5 , які є сусідами підтверджено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , не проживають за адресою реєстрації з 05.02.2010 року по т/час( а.с.7). За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку доводам представника позивачів про наявність підстав для задоволення позову,суд вважає, що позивачем доведено, що відповідачі протягом тривалого часу в спірній квартирі не проживають , а саме з 2010 року, тобто спірним житлом не цікавилися, тому припинення права користування відповідачів спірним житлом відповідає пропорційності втручання у право в розумінні положень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а тому відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Департамент адміністративних процедур та дозвільних процедур Дніпровської міської ради внести дані про зняття з реєстраційного обліку відповідачів, суд наголошує, що до компетенції суду не входить зобов`язання відповідача приймати будь-яке конкретне рішення, адже суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до виключної компетенції органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх на те правових підстав визнати неправомірними дії відповідача або визнати неправомірним необґрунтоване зволікання з розглядом того чи іншого питання, однак не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом, у зв`язку з чим і вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.
Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.9, 64, 71, 72 ЖК України,ст..379 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах яких діє представник ОСОБА_5 (місце знаходження: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа: Департамент адміністративних процедур та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса знаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:
Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 );
Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 );
Представник позивача ОСОБА_5 (місце знаходження: АДРЕСА_2 );
Відповідач ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 );
Відповідач - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП невідомий, (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 );
Третя особа - Департамент адміністративних процедур та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса знаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75). Повний текст рішення складено 02.09.2024.
Суддя С.В.Чудопалова