ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7565/24 Справа № 201/6367/24 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Деркач Н.М.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2024 року про відмову у забезпеченні позову по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенійович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, договорів дарування, визнання права іпотекодержателя, звернення стягнення на квартири, виселення та стягнення судових витрат, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2024 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , третя особи - ОСОБА_5 та ПН ДМНО ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, договорів дарування, визнання права іпотекодержателя, звернення стягнення на квартири, виселення та стягнення судових витрат.

Одночасно із позовом було подано заяву про його забезпечення шляхом накладання арешту на об`єкти нерухомого майна: 1) квартиру АДРЕСА_1 , складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, 3 - санвузол, загальна площа 337,8 кв.м, житлова площа 328,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; 2) квартиру АДРЕСА_2 , складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, загальна площа 38,6 кв.м, житлова площа 35,5 кв.м, 1-коридор (у загальному користуванні) площею 14,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; 3) квартиру АДРЕСА_2 , складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, загальна площа 32,8 кв.м, житлова площа 29,7 кв.м, 1 - коридор (у загальному користуванні) площею 14,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; 4) квартиру АДРЕСА_2 , складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, загальна площа 31,7 кв.м, житлова площа 27,9 кв.м, 1 - коридор (у загальному користуванні) площею 14,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; 5) квартиру АДРЕСА_2 , складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, загальна площа 32,4 кв.м, житлова площа 29,6 кв.м, 1 - коридор (у загальному користуванні) площею 14,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2024 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2024 року скасувати та постановити нову, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, зокрема, того факту, що квартирна АДРЕСА_2 , яка була передана їм в іпотеку ОСОБА_5 , наразі перетворена в 5 інших об`єктів нерухомості, які наразі належать ОСОБА_1 на підставі договорів дарування.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме, необґрунтована загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18 та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22 (провадження №14-28цс23) зазначено, що «жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.[…]Апеляційний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що без вжиття заходів забезпечення позову відповідачка має можливість безперешкодно відчужити спірне нерухоме майно. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки квартира залишається в її володінні та користуванні».

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , третя особи - ОСОБА_5 та ПН ДМНО ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу договорів дарування, визнання права іпотекодержателя, звернення стягнення на квартири, виселення та стягнення судових витрат. В позові просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, 3 - санвузол, загальна площа 337,8 кв.м, житлова площа 328,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 38,6 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 32,8 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 31,7 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 32,4 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Визнати за АТ КБ ПриватБанк право іпотекодержателя на вказані вище об`єкти нерухомого майна та в рахунок погашення заборгованості у розмірі 4 159 663,49 доларів США звернути стягнення на вказані вище квартири. Виселити ОСОБА_1 та інших з квартири АДРЕСА_3 , квартири АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_2 .

З огляду на предмет позову та з урахуванням вимог щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачам, а також будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів відносно спірних квартир.

Судова колегія, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів відносно спірних квартир, є співмірним із заявленими вимогами.

Вказана заборона, має тимчасовий характер та спрямована на запобігання відчуження майна і жодним чином не обмежує права власника у можливості володіти та користуватися об`єктом нерухомого майна.

За таких обставин ухвалу не можна визнати обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 червня 2024 року про відмову у забезпеченні позову скасувати.

Заяву акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відповідачам ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), а також будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на це нерухоме майно, а саме:

квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 337,8 кв.м, житловою площею 328,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 38,6 кв.м, житловою площею 35,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 32,8 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 31,7 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 32,4 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

Н.М.Деркач