Справа № 199/291/24
(2/199/1110/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

13.08.2024

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Жукова К.Д,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 12.01.2022 р. між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем був укладений кредитний договір №2806272, за умовами якого ТОВ надає відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на картку позичальника, яку він зазначає при укладанні договору. Укладання договору здійснюється за допомогою ІТС Товариства та позичальник підписує договір електронним підписом, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, ТОВ «Лінеура України» виконало свої зобов`язання перед відповідачем та перерахувало йому кредитні кошти в розмірі 20000,00 грн.; строк кредитування за умовами договору складає 360 днів, втім, відповідач в свою чергу не виконав свої зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість.

28.06.2023 р. між ТОВ «Лінеура України» та товариством з обмеженою відповідальністю ««Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (позивачем) укладено договір відступлення права вимоги №28/06/23, у відповідності до умов якого право вимоги за Договором №2806272 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.01.2022 р. перейшло до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс».

Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 28.06.2023р., становить 102602,00 грн., яка складається з: 20000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 82602,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 1.99% за кожен день користування кредитом за період з 12.01.2022 р. по 28.06.2023 р. включно.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором №2806272 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.01.2022 р. станом на 28.06.2023 р. в розмірі 102602,00 грн., яка складається з: 20000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 82602,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами, а також судові витрати в розмірі 2648,00 грн. (судовий збір) та 5000,00 грн. (витрати на професійну правничу допомогу).

Представник відповідача надав суду письмові пояснення, в яких зазначав, що ТОВ «Лінеура України» скористалося необізнаністю відповідача, внаслідок чого він уклав кредитний договір вкрай не вигідних для нього умовах, та вважає, що проценти, які нараховані за користування кредитом, підлягають зменшенню, оскільки відповідачеві нараховані непропорційно великі відсотки за прострочення кредиту, а тому відповідач просить зменшити суму відсотків до 10000,00 грн., що складає 50% від суми заборгованості за кредитом, виходячи із принципу співмірності нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача. Також вважає непідтвердженим надання правової допомоги позивачеві та безпідставними його вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу (а.с.83 -87).

Представник позивача просив суд в окремо поданому клопотанні про розгляд справи у його відсутності (а.с. 70; 75).

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом на підставі доказів, наданих у встановлено, що 12.01.2022р. між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем був укладений договір №2806272 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі по тексту кредитний договір), за умовами якого ТОВ надає відповідачу кредит у сумі 20000,00 грн. на строк 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.2, 1.3 Договору). Стандартна процентна ставка становить1,90% на день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору; знижена процентна ставка становить 0,7% (п. 1.4 та п.1.4.1 договору).

Відповідно до п. 2.1. та 2.4 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту; кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору (а.с. 6-13).

Аналогічні умови зазначені у паспорті споживчого кредиту (а.с. 14-15).

Кредитний договір №2806272 від 12.01.2022 р. та паспорт споживчого кредиту підписувався електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатору.

Листом від 08.12.2023 р. за №2643_26 ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає фінансові послуги з переказу коштів без відкриття рахунків через систему IPAY, підтвердило ТОВ «Лінеура України» про успішність операції, а саме транзакції №130670006 про перерахування 12.01.2022 р. об 00:48:04, суми в розмірі 20 000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 (а.с.13).

Порівнюючи відомості про номер картки, на яку був здійснений платіж, зазначений у листі від 08.12.2023р. за №2643_26, з відомостями про номер картки відповідача, на яку ТОВ «Лінеура України» мало перерахувати кредитні кошти, згідно з укладеним договором про надання споживчого кредиту №2806272 від 12.01.2022 р., суд встановив тотожність усіх зазначених цифр в обох картках.

Згідно з листом АТ «Перший Український міжнародний банк» №КНО-07.8.6/575/БТ від 25.01.2024 р. та звіту по транзакціях, на ім`я відповідача була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_1 , на рахунок якої 12.01.2022 р. о 00:48:05 були зараховані кошти у сумі 20000,00 грн. через систему IPAY (56-61).

У сукупності зазначені відомості підтверджують, що ТОВ «Лінеура України» перерахувало відповідачу кредитні кошти в сумі 20000,00грн., а відтак виконало свої зобов`язання за зазначеним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №2806272 від 12.01.2022 р., заборгованість відповідача станом на 07.01.2023 р. становить 20000,00 грн. за кредитом та 82 602,00 грн. за процентами за користування кредитом (а.с. 17-22).

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 52);

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2024 р. задоволено клопотання представника позивача та витребувано від Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк»» наступну інформацію: - чи було емітовано на ім`я відповідача платіжну карту № НОМЕР_1 ; - надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № НОМЕР_1 , що належить відповідачеві за період з 12.01.2022 року по 17.01.2022 року з відображенням часу зарахування коштів; - надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 в період з 12.01.2022 року по 17.01.2022 р. (а.с. 56).

Правовідносини між учасниками справи виникли з кредитного договору та відповідності за порушення його умов з боку позичальника.

Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду повних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, враховуючи наступне.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди

Відповідно до ст. 1046 (параграф 1, глава 71) ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою та другою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (глави 71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів повернення відповідачем кредиту та сплати процентів за користування кредитом, суду не надано, а відтак суд вважає доведеною заборгованість відповідача, яка виникла перед ТОВ «Лінеура України», за договором №2806272 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.01.2022р. в загальній сумі 102602,00 грн. яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 20000,00 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 82602,00 грн.

28.06.2023 р. між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 28/06/23, відповідно до умов якого кредитор(ТОВ «Лінеура України») передає новому кредиторові (ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс») за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 32-34).

Згідно п. 6.2.3 договору відступлення прав вимоги, права вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту зарахування грошових коштів в повному обсязі в розмірі визначеному в п.7.1 Договору (937477,96 грн.), на рахунок кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Платіжною інструкцією № 110 від 28.06.2023 р. позивач перерахував на рахунок ТОВ «Лінеура України» кошти згідно із договором відступлення прав вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 р. в повному обсязі, а відтак набув право вимоги до боржників у відповідності до п. 6.2.3 Договору відступлення прав вимоги (а.с. 36-37).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 28.06.2023 р. до договору відступлення прав вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 р., ТОВ «Лінеура України» передало право вимоги до ОСОБА_1 , яке виникло з кредитного договору №280672 від 12.01.2022 р. в розмірі 102602,00 грн., зокрема 20000,00 грн. заборгованість за кредитом та 82602,00 грн заборгованість по нарахованим відсоткам (а.с. 35).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Доказів сплати відповідачем кредиту та процентів за користування кредитом, суду не надано, а відтак суд вважає доведеною наявність заборгованості відповідача перед позивачем, за Договором №2806272 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.01.2022р.. та Договору відступлення прав вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023р. у розмірі у розмірі 102602,00 грн. у тому числі 20000,00 грн.- заборгованості за кредитом та 82602,00 грн заборгованості по нарахованим процентам.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо зменшення суми процентів, оскільки, як вбачається зі змісту договору №2806272 про надання коштів на умовах споживчого кредиту та розрахунку заборгованості, відповідачеві були нараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі, передбаченому умовами договору №2806272. При цьому проценти за користування кредиту є зобов`язанням, а ні мірою відповідальності, а відтак не підлягають зменшенню за ініціативою суду.

Положення абзацу 2 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження розміру сум, які підлягають сплаті споживачем, до розміру що відповідає половині одержаної споживачем за таким договором, розповсюджується виключно на сукупну суму неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, а відтак ці положення не застосовуються на проценти, які нараховуються та сплачуються як плата за користування кредитом.

Суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про використання ТОВ «Лінеура України» необізнаності відповідача, внаслідок якої кредитний договір був укладений вкрай невигідних умов для відповідача, оскільки сторонами не доведено неможливість відповідача ознайомиться з текстом кредитного договору до його укладання та, за необхідністю, звернутися за роз`ясненнями/консультацією щодо умов договору та наслідків укладання кредитного договору до фахівців права.

Щодо розподілу судових витрат.

При вирішенні питання що відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги суд керується наступним.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України перебачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Велика Палата Верховного Суду у своєї Постанові від 12.05.2020 р. у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц), і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 згаданої постанови).

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з наданням позивачеві правової допомоги, суду надані: копія договору про надання юридичних послуг №03/07-2023 від 03.07.2023 р., укладений між позивачем та адвокатом Руденком К.В., відповідно до п. 3.1. якого вартість послуг зі складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника складає 5000,00 грн. (а.с. 38-40), копія акту приймання-передачі наданих послуг №20 від 14.11.2023р. (а.с. 42) та копія витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №20 (а.с.43), з яких вбачається, що адвокат надав послуги з підготовки позовних заяв на загальну суму 50000,00 грн., зокрема підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та вартість цієї послуги склала 5000,00 грн. Оплата юридичних послу у сумі 50000,00 гр. була здійснена 06.12.2023 р. відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №342 (а.с. 44).

Але ця справа відноситься до нескладної категорії цивільних справ, стосується основної діяльності клієнта, якому адвокат надає правову допомогу (тобто ця справа є типовою), а також, враховуючи, що суд не зв`язний умовами договору про надання юридичних послуг, зокрема в частині вартості таких послуг, та, керуючись принципом співмірності та розумності, суд вважає заявлену представником позивача суму відшкодування витрат на правову допомогу явно завищеною, необґрунтованою та не пропорційною до предмета спору, а тому зменшує її до 2 000 (двох тисяч) грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючі, що позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2684,00 грн. який позивач сплатив при подачі позову до суду (а.с.5).

Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 3, ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, 137, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264 - 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» (, адреса: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4) заборгованість за договором №2806272 про надання коштів на умовах споживчого кредитувід 12.01.2022 р. в сумі 102 602 (сто дві тисячі шістсот дві) грн. 00 коп., зокрема заборгованість за кредитом у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та заборгованість за відсотками в сумі 82 602 (вісімдесят дві тисячі шістсот дві) грн. 0 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., а всього 107 286 (сто сім тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп.

Дата складення повного судового рішення 13.08.2024 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї