Справа № 739/1654/19
Провадження № 4-с/739/8/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні відводу

07 серпня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Лукаш Н.Я.,

скаржниці ОСОБА_1 ,

державного виконавця Ляшок О.Б.,

представника боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення заступника начальника Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції Ляшок Олени Борисівни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання відкрити виконавче провадження, заяву представника боржника про відвід судді,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення заступника начальника Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції Ляшок Олени Борисівни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання відкрити виконавче провадження.

У ході судового розгляду представник боржника ОСОБА_3 ОСОБА_2 заявила відвід головуючому у справі судді Чепурку В.В., який мотивувала тим, що зі слів ОСОБА_3 головуючий знайомий з ОСОБА_1 та її адвокатом та спілкував з ними, при цьому відмовив у задоволенні попереднього клопотання про витребування доказів, це у свою чергу, на думку представника свідчить про особисту зацікавленість головуючого у вирішенні даної справи по суті.

Скаржниця ОСОБА_1 у судовому засіданні висловилася проти задоволення відводу, пояснила, що вона у родинних відносинах з суддею Чепурком В.В. не перебуває, останнього знає як жителя міста, яке є невеликим за кількістю мешканців. Особисто вона з вказаним суддею не спілкувалася, зокрема й з приводу вирішення її скарги по суті.

Заступника начальника ВДВС ОСОБА_4 своєї думки щодо вирішення заявленого відводу не висловила.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, у провадженні судді Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області Чепурка В.В. перебуває справ №739/1654/19 за скаргою ОСОБА_1 на рішення заступника начальника Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції Ляшок Олени Борисівни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання відкрити виконавче провадження.

Частиною другою статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно частини третьої статті 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Суд зазначає, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України, в якій пунктом 5 частини першої передбачено, що суддя не може розглядати справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Саме наявністю підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України представник боржника мотивує заявлений відвід.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Чепурка В.В. від розгляду справи №739/1654/19 суд враховує, що всі доводи представника боржника про зацікавленість вказаного судді у розгляді справи ґрунтуються на твердженнях про те, що боржнику ніби-то відомо про спілкування судді ОСОБА_5 зі скаржницею та її представником, що сама скаржниця заперечила, як і наявність будь-яких стосунків з суддею ОСОБА_5 та особисте знайомство з останнім. Також відвід обґрунтовується тим, що суддя Чепурко В.В. відмовив у задоволенні її клопотання про витребування доказів.

З цього приводу суд зазначає, що нічим не підтверджені припущення боржниці, повідомлені останньою своєму представнику, про спілкування судді зі скаржницею та її представником з приводу поданої скарги, самі по собі не можуть розцінюватися як підстави для відводу судді від участі у розгляді справи, оскільки не свідчать про упередженість судді при розгляді скарги ОСОБА_1 як за об`єктивним, так і за суб`єктивним критерієм, сама поведінка судді Чепурка В.В. під час судового розгляду не свідчить, що останній має особисте переконання щодо вирішення скарги по суті, або ж що суддя безпосередньо зацікавлений у результатах розгляду скарги чи неналежно забезпечує дотримання процесуальних прав і свобод осіб, які беруть участь у справі.

Факт відмови в задоволенні заявлено клопотання про витребування доказів також не може бути підставою для відводу судді, при цьому заперечення проти відповідної ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за результатами судового розгляду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заява про відвід є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 40, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника боржника про відвід судді Чепурка Владислава Валерійовича від участі у розгляді скарги ОСОБА_1 на рішення заступника начальника Новгород-Сіверського відділу державної виконавчої служби у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції Ляшок Олени Борисівни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання відкрити виконавче провадження відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст ухвали складено 09 серпня 2024 року.