21.08.2024 Справа № 755/6021/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
Унікальний №755/6021/24
Провадження №2/756/3329/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря Загороднюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення помилково перерахованих коштів, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що 15.07.2023 позивачем з належної йому банківської картки через застосунок «Монобанк» здійснено помилковий переказ коштів у розмірі 60 000 грн. та 25000 грн. на рахунок НОМЕР_1 , власник якого позивачу невідомий.

Як вказує позивач, наступного дня коли йому стало відомо про помилковість переказів він одразу повідомив про здійснення такого платежу службу підтримки банку.

Проте банк відмовився надати будь-яку інформацію стосовно особи отримувача коштів посилаючись на банківську таємницю.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з банку помилково перераховані кошти на загальну суму 85000 грн., а також судовий збір.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2024 справу передано до Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 21.08.2024, судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів з посиланням на те, що метою цивільного судочинства не є встановлення належного відповідача, який повинен бути визначений саме позивачем при зверненні до суду із позовною заявою.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому категорично заперечував проти задоволення позовних вимог, у матеріалах справи також міститься відзив представника відповідача на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що банк не є набувачем коштів та їх власником, а тому не є належним відповідачем у справі, при цьому вказував, що належним відповідачем у справі є отримувач коштів, персональних даних якого у відповідача не має, оскільки платіжну картку емітовано у АТ «Приватбанк». Крім того, зазначив, що позивачем жодними доказами не доведено твердження щодо помилковості переказу, оскільки позивач неодноразово здійснював перекази на зазначену картку, що підтверджується відповідною випискою.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно виписки про рух коштів від 11.06.2024 (а.с.68-76), 15.07.2024 з карткового рахунку позивача було здійснено два перекази на суму 60000 грн. та на суму 25000 грн. на картковий рахунок НОМЕР_1 .

Як убачається з пояснень позивача, перекази були здійснено помилково, власник одержувача коштів та карткового рахунку йому невідомий.

З відповіді АТ «Універсал Банк» від 14.03.2024 убачається, що запитувана інформація про особу отримувача коштів становить банківську таємницю, та рекомендовано звернутись до суду із заявою про розкриття банківської таємниці (а.с.8-9).

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом з тим, як убачається з положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 49 ЦПК України визначено право позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог та змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст. 51 ЦПК України).

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч. 4 ст. 51 ЦПК України).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, виключно позивач наділений правом, обирати належного відповідача, до якого він звертається із позовом для захисту своїх прав та інтересів. У разі звернення до суду із позовом до неналежного відповідача, саме на позивача покладається ризик пов`язаний із вчиненням чи невчиненням ним певних процесуальних дій.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом.

Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене визначення заміна відповідача, зміна предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідача й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

Як встановлено судом, позивач не звертався до суду з клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Належним відповідачем у справі є особа, якій позивач здійснив перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 .

Таким чином, судом встановлено, що АТ «Універсал Банк» у вказаному спорі є неналежним відповідачем, оскільки грошові кошти були перераховані на рахунок іншої, відмінної від відповідача особи, які вона за твердженням позивача утримує без достатньої правової на те підстави. Натомість АТ «Універсал Банк» не порушувало прав позивача, доказів на підтвердження того, що АТ «Універсал Банк» своїми діями чи бездіяльністю порушило права позивача, не надано.

Посилання позивача про те, що відповідачем порушені його права з огляду на володіння та ненадання позивачу інформації щодо отримувача помилково перерахованих коштів не узгоджуються з нормами чинного законодавства та обставинами справи.

Додатково суд звертає увагу на те, що у період з 12.07.2023 по 31.07.2023 позивачем на зазначений ним рахунок було перераховано 129 400 грн. шляхом ініціювання 8 трансакцій, про які сторона позивача, у поданій заяві не зазначала.

Суд також зауважує, що питання щодо розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб, розглядається в порядку глави 12 розділу IV ЦПК України.

На підставі викладеного, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (дата народження невідомо, РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Універсал Банк» (, м. Київ, вул. Автозаводська, 21133352) про стягнення помилково перерахованих коштів - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: Олексій ДИБА