233 № 233/4636/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінов О. С.

за участі секретаря судового засідання Вітюк К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання згідно позовної заяви: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання згідно позовної заяви: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, в якому зазначив, з урахуванням уточнень, що протягом 2021 року відповідач взяв у нього в борг загалом 143 040 грн., які зобов`язався повернути до оговореного терміну до 01 вересня 2022 року, без відстрочок або будь-яких інших умов. Фактом, що підтверджує отримання грошових коштів, є складені письмові документи 5 розписок, які написані відповідачем власноручно, оригінали яких знаходяться у позивача. Також, є свідки, які були присутні при отриманні зазначених грошей. Відповідач ні 01 вересня 2022 року, ні пізніше зобов`язання по поверненню грошей не виконав і не надає будь-яких пояснень з приводу повернення коштів. Він не виходить на зв`язок протягом останніх 9 місяців до звернення до суду з позовом, не відповідає на телефонні дзвінки, законні вимоги про повернення боргу ігнорує, фактично відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь суму боргу за грошовим зобов`язанням у розмірі 143 040 грн., а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2023 року позовні вимоги позивача задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу згідно розписок: - від 20 липня 2018 року у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, - від 20 липня 2018 року у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, - від 10 вересня 2018 року у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень, - від 10 вересня 2018 року у сумі 10 800 (десять тисяч вісімсот) гривень, - від 31 жовтня 2018 року у сумі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень, - від 31 жовтня 2018 року у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, - від 31 жовтня 2018 року у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, а всього суму боргу у розмірі 143 040 (сто сорок три тисячі сорок) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) гривень 40 копійок.

29 лютого 2024 від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про перегляд заочного рішення, в якій відповідач просить: переглянути заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2023 по справі № 233/4636/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, у справі призначено судове засідання.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу- задоволено. Поновлено ОСОБА_2 , пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2023 року. Скасовано заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено судове засідання на 24 квітня 2024 року на 10-30 год. та проводити його у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просить розглянути справу за наявними у справі матеріалами, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, згідно наданого раніше відзиву на позовну заяву суду пояснив, що він дійсно 25.01.2021 брав у ОСОБА_1 у борг 20 000 грн., та 8 000 грн. (проценти за домовленістю), які зобов`язувався повернути до 1 липня 2021 року. Потім щомісяця віддавав борг рівними частинами, поки не розрахувався в повному обсязі до 01 липня 2021 року. 01 жовтня 2021 року він знову звернувся до ОСОБА_1 , та взяв у нього в борг 48000 грн. та написав 2(дві) розписки (на тіло боргу 48000 грн. та 42240 грн. проценти). Погашав борг частинами до квітня 2022 року. Наприкінці серпня він змушений був виїхати на лікування до м. Полтави, про що він повідомив ОСОБА_1 . У листопаді він виїхав за кордон, про що теж повідомив ОСОБА_1 та у телефонному режимі домовився, що залишок боргу поверне після того, як знайде роботу. 10 лютого 2023 року на картку ОСОБА_1 був зроблений переказ на залишок боргу в розмірі 20000 грн.. Після отримання коштів ОСОБА_1 у телефонному режимі йому повідомив, що розписки він знищив, а кошти отримав у повному обсязі. На підставі викладеного, він заперечує проти задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 в повному обсязі.

З`ясувавши позицію позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно розписки від 25 січня 2021 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 8 000 (вісім тисяч) гривень, які зобов`язався повернути 01 липня 2021 року.

Згідно розписки від 25 січня 2021 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які зобов`язався повернути 01 липня 2021 року.

Згідно розписки від 30 червня 2021 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 24 800 гривень, які зобов`язався повернути 08 жовтня 2021 року.

Згідно розписки від 01 жовтня 2021 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 42 240 (сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, які зобов`язується повернути 01 вересня 2022 року.

Згідно розписки від 01 жовтня 2021 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи позивачем та досліджено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень, які зобов`язався повернути 01 вересня 2022 року.

Вказаними розписками підтверджується факт отримання відповідачем у справі в борг у позивача грошових коштів у загальному розмірі 143 040 грн.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позичкодавцем визначеної грошової суми або невизначеної кількості речей.

У відповідності до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Судом досліджено оригінали розписок, долучених позивачем до матеріалів справи.

Виходячи зі змісту вище вказаних розписок, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України був укладений договір позики, що свідчить про виникнення у відповідача ОСОБА_2 зобов`язання з повернення боргу позивачу ОСОБА_1 .

В силу вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 13 ЦПК України за принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем ОСОБА_2 надано копію квитанції про рух коштів відділення № 1 ПУМБ в м. Костянтинівка за період з 10.02.2023 по 10.02.2023 про зарахування на картковий рахунок позивача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 20 00 грн., що також підтверджується письмовими пояснення свідка ОСОБА_3 (а.с.). Свідок ОСОБА_4 згідно наданих письмових пояснень підтверджує факт існування між позивачем та відповідачем боргових зобов`язань (а.с.).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано та про наявність таких доказів не зазначено.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням виплачених відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 20 000 грн..

Відповідно ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1230,06 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу згідно розписок: - від 25 січня 2021 року у сумі 8 000 (вісім тисяч) гривень, - від 20 червня 2021 року у сумі 24 800 (двадцять чотири тисячі вісімсот) гривень, - від 01 жовтня 2021 року у сумі 42 240 (сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, - від 01 жовтня 2021 року у сумі 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень, а всього суму боргу у розмірі 123 040 (сто двадцять три тисячі сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1230 (одна тисяча двітсті тридцять) гривень 06 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 04 вересня 2024 року.

Суддя :