Справа № 344/6174/24
Провадження № 22-ц/4808/1187/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Максюти І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2024 року, ухвалене в складі судді Кіндратишин Л.Р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі по 5000 грн. на кожну дитину, починаючи з 02 квітня 2024 року.

В обґрунтування позову зазначила, що сторони зареєстрували шлюб 18.06.2013 року, мають двох дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що самотужки не має змоги забезпечити дітям належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, морального та соціально розвитку, оскільки її доходів не вистачає.

Відповідач є здоровим, працездатним, не має на утриманні інших неповнолітніх осіб, тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі по 5000 грн. на кожну дитину.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2024 року позов задоволено частково. Присуджено стягувати із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено стягнення аліментів розпочати з 02 квітня 2024 року. Стягнуто з ОСОБА_1 1211,20 грн. судового збору в дохід держави.

Додатковим рішенням від 12 липня 2024 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2300 грн.

На рішення Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2024 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення та неправильне застосування норм процесуального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 1 ст. 229 ЦПК України, оскільки під час розгляду справи не дослідив докази, а саме: копія знімку екрану та квитанцій щодо сплати комунальних послуг, які, на йому думку, мають значення для правильного вирішення справи. При цьому в суді першої інстанції у день проголошення рішення його представник зазначив як підставу для зменшення розміру аліментів необхідність сплати ним житлово-комунальних послуг.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн. на кожну дитину щомісячно. Зважаючи на те, що єдиним джерелом його доходів є заробітна плата у ТОВ «СТЕМАКС», вказана сума аліментів є непосильною для нього на даний час, адже він повинен також здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за квартиру, які становлять від 2000 до 3000 грн. на місяць.

Стверджує, що суд не надав належної оцінки довідці ТОВ «СТЕМАКС» від 24.05.2024 року №SD000000027, на яку він посилався як на підставу для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі по 1600 грн. на кожну дитину, поклавши в основу рішення припущення, що позивач працює у ТОВ «СТЕМАКС» і її доходи фактично такі ж, як у відповідача, що порушує вимогу умотивованості судового рішення та призвело до порушення процедури оцінки доказів.

Також, на його думку, суд не врахував, що обов`язок щодо утримання дітей покладається законом на обох батьків.

Вважає, що на момент розгляду справи судом розмір аліментів, які стягнуто з нього, не відповідає приписам ст. 182 СК України, судом не враховано, що на сьогоднішній день він не може сплачувати аліменти у розмірі 2300 грн. на кожну дитину щомісячно, адже така сплата становить для нього надмірний фінансовий тягар.

Вважає, що розмір аліментів в сумі 1600 грн. відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості.

Тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягувати із нього в користь позивачки аліменти на дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття. У іншій частині вимог відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині часткового задоволення позову щодо визначеного судом розміру аліментів, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення (в частині відмови у задоволенні позову) колегією суддів не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Положенням частини першої ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18.06.2013 року і на час розгляду справи перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.06.2013 року (а.с. 9).

У сторін по справі народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать копії свідоцтв народження серії НОМЕР_2 від 20.11.2013 року та серії НОМЕР_3 від 10.09.2015 року відповідно (а.с. 10, 11).

Відповідач офіційно працевлаштований, займає посаду водія автотранспортних засобів у ТОВ «СТЕМАКС». Його заробітна плата (після сплати податків та зборів) за період з листопада 2023 року по квітень 2024 року в загальному розмірі становить 55343,75 грн., що підтверджується копією Довідки ТОВ «СТЕМАКС» від 24.05.2024 №SD000000027 (а.с. 59).

Що стосується особи відповідача, такий є молодого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), даних про утримання ним непрацездатних осіб чи інших неповнолітніх дітей немає.

Зі слів представника позивача, позивач теж працює у ТОВ «СТЕМАКС» і її доходи фактично такі ж, як у відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком обох батьків, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, принципи розумності та справедливості, витрати, які позивач несе на утримання синів, особу відповідача, його доходи, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей у розмірі 2300 грн. щомісячно на кожну дитину. Під час розгляду справи за результатами досліджених по справі доказів судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач може сплачувати аліменти на синів по 5000 грн.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, враховуючи наступне.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

Вказаний розмір є мінімальною межею. Максимальна межа не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків.

Враховуючи матеріали справи та вищевказані норми законодавства, визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не дослідив докази у справі (знімок екрану з додатку «ПриватБанк», квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки про сплату комунальних послуг), колегія суддів вважає безпідставними з огляду на положення ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, адже такі докази не були подані до суду першої інстанції, і відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Твердження відповідача, викладене в апеляційній скарзі, про передчасність висновку суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн на кожну дитину щомісячно, зважаючи на єдине джерело його доходів - заробітну плату у ТОВ «СТЕМАКС», що є непосильним для нього на даний час, колегія суддів відхиляє, адже судом при визначенні розміру аліментів враховано усі обставини, що мають значення для справи, зокрема і вказану довідку, та на їх підставі з урахуванням вимог закону визначено розмір аліментів.

Позиція відповідача про те, що розмір аліментів в сумі 1600 грн. відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості є помилковою, зважаючи на встановлені судом обставини справи, не враховує принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, що закріплений у ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини.

Зазначення у рішення про те, що зі слів представника позивача, позивач працює у ТОВ «СТЕМАКС» і її доходи фактично такі ж, як у відповідача, жодним чином не впливає на правильність визначеного судом розміру аліментів.

Суд першої інстанції врахував визначений законом принцип про те, що обов`язок утримання дітей покладається законом на обох батьків, адже задовольнив позов частково та присудив аліменти в розмірі 2300 грн., а не 5000 грн. на кожну дитину як просила позивач. З огляду на це доводи апеляційної скарги про неврахування вказаного принципу є безпідставними.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи, викладені в апеляційній скарзі правильних висновків суду не спростовують. Тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.