Провадження №: 2-п/755/79/24
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

"12" серпня 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Юрченка Кирила Ігоровича, про перегляд заочного рішення у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 755/16166/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Юрченка К.І., звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі

№ 755/16166/15-ц.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

22 липня 2024 року судом витребувано матеріали цивільної справи № 755/16166/15-ц з Відділу архівних справ Дніпровського районного суду міста Києва, які передано судді 25 липня 2024 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - три дні з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року про залишення заяви без руху направлено на поштову адресу представника ОСОБА_1 - адвокату Юрченка К.І., вказану у заяві, а саме: АДРЕСА_1 .

Додатково ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року про залишення позову без руху направлено на електронну адресу представника, вказану у позовній заяві: ІНФОРМАЦІЯ_1 Згідно довідки про доставку електронного листа від 02 серпня 2024 року, що міститься в матеріалах справи, ухвалу доставлено на електронну адресу представника позивача

02 серпня 2024 року.

Також, згідно довідки про доставку електронного документа від 02 серпня 2024 року, що міститься в матеріалах справи, ухвалу доставлено до електронного кабінету представника позивача - адвоката Юрченка К.І., 02 серпня 2024 року.

06 серпня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява адвоката

Юрченка К.І. про усунення недоліків від 05 серпня 2024 року, у якій представник позивача просив продовжити строк для усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення до 09 серпня 2024 року включно.

07 серпня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява адвоката

Юрченка К.І. про усунення недоліків від 07 серпня 2024 року, у якій представник позивача просив поновити строк для усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення та вважати усунутими недоліки заяви про перегляд заочного рішення. До заяви додано копію заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року по цивільній справі № 755/16166/15-ц (копію виготовлено відповідальною особою 07 серпня 2024 року).

Вивчивши подану заяву про перегляд заочного рішення та заяви про усунення недоліків, судом встановлено таке.

Відповідно до положень статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

При цьому, відповідно до вимог статі 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи № 755/16166/15-ц встановлено, що 12 жовтня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 755/16166/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

07 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернувся із заявою про перегляд заочного рішення.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задоволено частково, зочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від

12 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 скасовано, у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

15 липня 2024 року засобами поштового зв`язку відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Юрченка К.І., звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про перегляд заочного рішення від 12 жовтня 2015 року по цивільній справі № 755/16166/15-ц.

У поданій заяві представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Юрченко К.І., просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року у справі № 755/16166/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування заявленого клопотання представник зазначає, що ознайомився з матеріалами справи 24 червня 2024 року, про що у справі є відповідна розписка. До заяви представником долучено фотокопію розписки представника адвоката Юрченка К.І. про ознайомлення з матеріалами справи.

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься відмітка (розписка) про ознайомлення з матеріалами справи адвокатом Юрченком К.І., однак у зазначеній даті ознайомлення міститься виправлення. Вказане виправлення вчинено шляхом нашарування рукописних знаків (у даному випадку цифр), а не шляхом закреслення неправильної дати та одночасного зазначення правильної.

Будь-яких інших документів, на підтвердження дати фактичного ознайомлення з матеріалами справи та із змістом заочного рішення представник заявника не надав.

Вказане позбавило суд можливості встановити дату ознайомлення представника з матеріалами справи та дату початку перебігу строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення та, відповідно, дотримання такого строку заявником.

У зв`язку із вказаним ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом надання суду доказів на підтвердження дотримання заявником процесуального строку на подачу такої заяви.

У заяві про усунення недоліків від 06 серпня 2024 року адвокат Юрченко К.І. зазначає, що із матеріалами справи № 755/16166/15-ц, в тому числі із заочним рішенням від 12 жовтня 2015 року, останній ознайомився 24 червня 2024 року, однак при проставленні дати такого ознайомлення допустив описку та у присутності працівника суду здійснив відповідне виправлення.

Доказів на підтвердження зазначеного, зокрема, копії заяви про ознайомлення із матеріалами справи з відміткою про її реєстрацію саме 24 червня 2024 року не надає, доказів про звернення за отриманням витягу із журналу обліку відвідувачів Дніпровського районного суду міста Києва (приміщення архіву) саме за 24 червня 2024 року також не надає.

При цьому, зазначає, що 05 серпня 2024 року звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про отримання повного тексту заочного рішення від 12 жовтня 2015 року по справі

№ 755/16166/15-ц, заява від 05 серпня 2024 року, зареєстровано канцелярією 05 серпня 2024 року), строк на подачу заяви слід обчислювати саме від дати вручення повного тексту судового рішення.

Таким чином, доказів на підтвердження дати ознайомлення із матеріалами справи саме 24 червня 2024 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Юрченко К.І., не надав, вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року про залишення заяви без руху не виконав.

При цьому, у заяві про усунення недоліків від 07 серпня 2024 року адвокат Юрченко К.І. зазначає, що копію заочного рішення від 12 жовтня 2015 року по справі № 755/16166/15-ц отримав

07 серпня 2024 року. З урахуванням викладеного у заяві від 06 серпня 2024 року, вважає, що строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 12 жовтня 2015 року по справі № 755/16166/15-ц у даному випадку слід пов`язувати саме із датою отримання повного тексту такого рішення.

Суд звертає увагу заявника, що заяву про перегляд заочного рішення подано засобами поштового зв`язку ще 15 липня 2024 року, вказана дата передує даті отримання копії повного тексту заочного рішення від 12 жовтня 2015 року - 07 серпня 2024 року.

У заяві про перегляд заочного рішення право на подання такої заяви заявник обґрунтовував саме фактом ознайомлення з матеріалами справи та, безпосередньо, заочним рішенням.

Тому строк для подачі відповідної заяви про перегляд заочного рішення підлягає обчисленню саме від дня фактичного ознайомлення представника із матеріалами справи та самим рішенням, заяву про перегляд якого в подальшому подано таким представником. При цьому, у заяві про перегляд заочного рішення представник не заперечував факту наявності в матеріалах справи № 755/16166/15-ц заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року.

Поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

При вирішенні питання про поновлення строків, суд враховує процесуальну поведінку особи, обізнаність особи про розгляд справи у суді, поважність причин, якими обґрунтовується пропущення встановленого законом строку, та їх доведеність, тривалість пропущеного строку, сутність доводів та інші обставини, які мають істотне значення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду у справі від 18 листопада 2020 року № 439/1493/15-ц та у справі від

18 листопада 2020 року № 466/948/19.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», пункт 93, «Сутяжник» проти Росії», пункт

38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та

№ 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Тобто, ЦПК України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду із відповідним процесуальним документом, а також належного його оформлення.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні скарги/заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемент права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б підтверджували дату ознайомлення представника ОСОБА_1 - адвоката Юрченка К.І., з матеріалами справи

№ 755/16166/15-ц, а копію заочного рішення від 12 жовтня 2015 року по справі № 755/16166/15-ц отримано після звернення до суду із відповідною заявою про перегляд такого заочного рішення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що застосування наслідків спливу процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення не буде мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 Конвенції, оскільки заявник не позбавлений права повторно звернутися до суду з цієї самою заявою після належного оформлення відповідно до вимог процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд приходить до висновку, що заявником пропущено строк для звернення до суду із вказаною заявою, що є підставою для залишення її без розгляду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 13, 126, 260, 284-286 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова