УХВАЛА

31 липня 2024 року

м. Київ

справа № 757/14022/20-ц

провадження № 61-9042ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна Юрія Юрійовича, на постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати, без утримання податків і зборів у розмірі 23 016,84 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при переведенні в розмірі 332 523,12 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 26 квітня 2017 року

в розмірі 361 301,76 грн.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати

в розмірі 7 227,13 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» задоволено.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У червні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Корсун Ю. Ю., шляхом формування документа у системі «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду

від 12 червня 2024 року, у змісті якої просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 02 липня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна Ю. Ю., залишено без руху. Запропоновано заявникові сплатити судовий збір за подання касаційної скарги. На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду запропоновано надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

Роз`яснено заявникові, що остання не звільнена від сплати судового збору

в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за весь час затримки та по день фактичного розрахунку.

Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Копію вказаної ухвали направлено заявникові на зазначену у касаційній скарзі поштову адресу а також до електронного кабінета користувача системи «Електронний суд».

Зі змісту повідомлення про доставлення електронного листа вбачається, що документ в електронному вигляді (ухвала Верховного Суду від 02 липня 2024 року) був доставлений користувачу Корсуну Ю. Ю. в його електронний кабінет 03 липня 2024 року.

Зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення АТ «Укрпошта» (трек-номер № 312 ) та відомостей з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» убачається, що вказане поштове відправлення було вручено представнику ОСОБА_1 - адвокату Корсуну Ю. Ю., 12 липня 2024 року.

У наданий судом строк, представник ОСОБА_1 - адвокат Корсун Ю. Ю., шляхом формування документа у системі «Електронний суд», надав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме клопотання про звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 17 липня 2024 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна Ю. Ю., про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги або відстрочення його сплати відмовлено.

Продовжено представнику ОСОБА_1 - адвокату Корсуну Ю. Ю., строк для усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду

від 02 липня 2024 року.

Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Копію вказаної ухвали направлено заявникові на зазначену у касаційній скарзі поштову адресу а також до електронного кабінета користувача системи «Електронний суд».

Зі змісту повідомлення про доставлення електронного листа вбачається, що документ в електронному вигляді (ухвала Верховного Суду від 17 липня 2024 року) був доставлений користувачу Корсуну Ю. Ю. в його електронний кабінет 19 липня 2024 року.

У липні 2024 року на адресу Верховного Суду повторно надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна Ю. Ю., про відстрочення судового збору до закінчення касаційного перегляду справи Верховним Судом, на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12 червня 2024 року.

Водночас, зміст та доводи вказаного клопотання є аналогічним попередньому клопотанню про звільнення від сплати судового збору за подачу касаційної скарги або відстрочення його сплати до закінчення розгляду справи Верховним Судом.

Відтак, на обґрунтування повторно поданого клопотання представник

ОСОБА_1 - адвокат Корсун Ю. Ю., вказує, що його довірителька перебуває

у вкрай важкому фінансовому та матеріальному становищі, у неї відсутній дохід та вона перебуває безпосередньо на території, де цілодобово проводяться активні бойові дії по стримуванню Збройними Силами України військової агресії російських загарбників, а сплата зазначеної в ухвалі суду суми судового збору

є вкрай важким тягарем для позивача, з урахуванням того положення, в якому остання наразі опинилася.

Таким чином, оскільки позивач не має доходу для сплати судового збору та даний спір випливає з трудових правовідносин, на переконання заявника наявні всі підстави для відстрочення сплати судового збору.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

Згідно із статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Водночас, на обґрунтування повторно поданого клопотання заявником не надано доказів на підтвердження майнового стану ОСОБА_1 .

Вирішуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору, Верховний Суд урахував, що зазначені заявником обставини не є безумовними підставами для відстрочення його сплати, оскільки заявником не надано суду касаційної інстанції доказів на підтвердження реального майнового стану (дані про доходи за попередній календарний рік (2023), наявність рухомого і нерухомого майна, рахунків у банківських установах, тощо), який перешкоджає заявникові виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.

Крім того, Верховний Суд у змісті ухвали від 17 липня 2024 року вже надавав оцінку зазначеним доводам заявника про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору за подачу касаційної скарги в зазначеній справі.

Зазначені в ухвалі Верховного Суду вимоги не були виконані у повному обсязі, оскільки заявник хоча і звернувся до суду із клопотанням на виконання вимог ухвали про залишення його касаційної скарги без руху, проте не навів достатньо обґрунтованих підстав для відстрочення сплати судового збору за подачу касаційної скарги на постанову Київського апеляційного суду від 12 червня

2024 року.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Згідно частини першої статті 44 ЦПК Україна учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Станом на 31 липня 2024 року вимоги ухвали Верховного Суду від 12 червня

2024 року заявником в повному обсязі не виконані, а тому суд не може вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України

у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 136, 185, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6, 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна Юрія Юрійовича, про відстрочення сплати судового збору за подачу касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна Юрія Юрійовича, на постанову Київського апеляційного суду від 12 червня

2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник