Справа № 686/2267/24
Провадження № 2-з/686/158/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Палінчак О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі № 686/2267/24,

встановив:

19 липня 2024 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про забезпечення позову та просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 . На обґрунтування даної заяви вказує, що в провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває цивільна справа за її позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідача Орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання договору дарування недійсним. Відповідно до даного договору ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності. Проте, ОСОБА_5 на момент укладення договору дарування хворів на важке психічне захворювання, а тому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Заявник вказує, що 04.07.2024 року відповідач по справі ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу продала ОСОБА_3 спірну квартиру. Хоча відповідно до ухвали суду від 04.11.2022 року на квартиру накладений арешт у справі №686/23531/22, однак ухвалою суду від 17.08.2023 року у справі №686/23531/22 позовну заяву ОСОБА_2 про визнання договору дарування вищевказаної квартири залишено без розгляду. При цьому, заходи забезпечення позову не припинено і заборона на відчуження квартири не втратила чинності до даного часу, однак із даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно доні про попереднє забезпечення позову відсутні. Заявник, також, вказує, що спірна квартира знаходиться поруч з магазином «Імперія хутра», який належить ОСОБА_3 , яка планує провести реконструкцію приміщення із врахуванням незаконно купленої квартири. А тому, просить задовольни заявлені вимоги.

Учасники справи, на виконання вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, про місце, дату та час судового засідання щодо вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову не повідомлялись, у таке судове засідання не викликались. Відтак, виходячи з положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснював розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову без фіксування судового засідання щодо розгляду цієї заяви технічними засобами.

Проаналізувавши матеріали справи, вивчивши доводи заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ч. 1, 5 ,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 року у справі № 754/5683/22 вказано, що ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Однак, всупереч наведеному, із відповіді №704212 від 23.07.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2024 року.

При цьому, як вбачається із матеріалів цивільної справи №686/2267/24 ОСОБА_3 не є стороною у справі, жодних позовних вимог до неї позивачкою не заявлено, а заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21), а тому, з метою недопущення порушення прав ОСОБА_3 , суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.149 153, 157, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суддя,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову у справі № 686/2267/24 - відмовити.

На ухвалу, може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя: О.М. Палінчак