Справа № 149/2540/24
Провадження №2/149/781/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.09.2024 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого (ї) судді Войнаревич М. Г.,

при секретарі Паламарчук Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Війтівецької сільської ради про визнання недійсним та скасування державного акта, -

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2024 року позивач звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до до Війтівецької сільської ради про визнання недійсним та скасування державного акта.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Торчин Хмільницького району Вінницької області померла бабуся позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Сулківською сільською радою Хмільницького району Вінницької області 22 березня 2005 року.

Так, після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема право власності на земельну ділянку площею 2.9792га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 050020022, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВH № 088455 виданим на підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 22.04.2003р. № 194.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 були: мати позивача ОСОБА_3 , позивач, ОСОБА_4 , та брат ОСОБА_5 .

У свою чергу, мати позивача ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2011р. Таким чином, виник спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на її користь.

У подальшому брат позивача ОСОБА_5 загинув поблизу с. Павлопіль Донецької області 06 серпня 2019р., а мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим виконавчим комітетом Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області 09 червня 2021 року.

Претендуючи на спадщину, що залишилась після матері позивача, ОСОБА_1 , прийняла його у позасудовому порядку спадкування за заповітом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 лютого 2022 року, спадкова справа № 25/2021, зареєстрованому у реєстрі за № 143 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу.

Одночасно, як стало відомо, мати позивача ОСОБА_3 не прийняла у спадщину після смерті ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2.9792 га, кадастровий номер 050020022, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 088455, а позивач не має змоги прийняти спадщину після смерті бабусі позивача ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа оскільки у орендаря земельної ділянки збереглась лише його ксерокопія, а оригіналу серед особистих документів бабусі чи матері позивача не було.

Бажаючи прийняти спадщину позивач звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Рішенням суду від 09 листопада 2023р. у справі № 149/3047/23 у задоволенні позовних вимог було відмовлено, оскільки позивача баба ОСОБА_3 за життя не набула права власності на земельну ділянку площею 2.9792га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 050020022, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 088455 був виданий 12 лютого 2007 року, тобто через два роки після смерті ОСОБА_2 . Відтак, остання не набула права власності на спірну земельну ділянку.

У подальшому ОСОБА_1 , звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом про визнання права на спадкове майно і 05 грудня 2023 року судом було ухвалене рішення у справі № 149/3477/23 про визнання за позивачем права на спадкове майно, а саме на право на земельну частку (пай) в розмірі 3.30 га в умовних кадастрових гектарах без визначення цих меж в натурі згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії BH № 0067704 виданого на підставі розпорядження Хмільницької РДА № 260 від 23 жовтня 1996 року.

Право на вищезазначений пай, у свою чергу, позивача мати ОСОБА_3 набула на підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області у справі № 2- 218/11 після смерті баби позивача ОСОБА_2 ..

Водночас, коли позивач звернулась до Війтівецької селищної ради із заявою про затвердження технічної документації, виготовленої для встановлении меж земельної ділянки в натурі, позивачу було відмовлено, оскільки на земельну ділянку кадастровий номер 050020022 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 088455 виданий 12 лютого 2007 року.

У даний час зазначений державний акт перешкоджає у реалізації позивача права на затвердження технічної документації та приватизації земельної ділянки.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача Війтівецької сільської радив судове засідання не з`явилися, суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія на а.с. 5);

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія на а.с. 6);

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія на а.с. 7);

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (копія на а.с. 8);

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , є батьками ОСОБА_3 ,(копія на а.с. 9);

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , є батьками ОСОБА_10 ,(копія на а.с. 9);

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , одружились та відповідно до якого ОСОБА_10 , отримала прізвище ОСОБА_12 (копія на а.с. 11);

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН № 088455 від 12.02.2007 року земельна ділянка НОМЕР_9 належить ОСОБА_2 , (а.с. 12);

Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду від 18.02.2011 року у справі № 2-218/11 було встановлено, що ОСОБА_3 ,. отримала право на право на земельну ділянку площею 3,30, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0067704 виданий 27.12.1996 року (копія а.с. 13);

Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду від 09.01.2013 року у справі № 149/3047/23 було відмовлено ОСОБА_1 , щодо визнання права власності на майно. (копія на а.с. 14);

Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду від 05.12.2013 року у справі № 149/3477/23 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , стосовно прийняття спадщиши після смерті ОСОБА_3 , (копія на а.с. 16-17);

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 , (копія на а.с. 18);

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту порушених прав визначені ст. 16 ЦК України, та ними можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконними та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналогічна норма міститься і в ст. 155 ЗК України, відповідно до якої у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпоряджання належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки позивач підтримує позовні вимоги, відповідачі не заперечують щодо задоволення позовних вимог, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Зміст ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що законодавець встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 року у справі № 915/572/17 вказав на те, що навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача.

У відповідності до ст. ст. 21, 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки позивач підтримує позовні вимоги, відповідачі не заперечують щодо задоволення позовних вимог, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб.

На підставі викладеного,керуючись , ст.ст. 118, 120, 152, 155 ЗК України, ст.. 377 ЦК України, ст.. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнота їх обтяжен», ст.. ст.. 4, 5, 174-177 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Війтівецької сільської ради про визнання недійсним та скасування державного акта.

Визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 088455 виданим на підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 22.04.2003 р. №194 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 32, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну

реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Суддя Войнаревич М. Г.