Справа № 358/42/24 Провадження № 2/358/326/24
31 липня 2024 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Романенко К.С.,
за участю секретаря судового засідання Шпак К.М.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представника третьої особи ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Богуславської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав,-
08 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити відповідачку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він з відповідачкою ОСОБА_3 в період з 2013 року до листопада 2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачкою у нього не склалося, тому з листопада 2017 року вони перестали проживати разом однією сім`єю та припинили будь-які сімейні відносини. Позивач зазначає, що з часу припинення сімейних стосунків з відповідачкою і на даний час їх спільний син проживає з ним і знаходяться на його утриманні. Він повністю забезпечує сина, займається його вихованням і піклується про його здоров`я. Відповідачка протягом останніх років взагалі не піклується про долю та життя свого неповнолітнього сина, про його здоров`я, фізичний і духовний розвиток, вихованням не займається. З 2017 року відповідачка не виявляє інтересу до дитини, не допомагає сину матеріально, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Позивач стверджує, що така поведінка відповідачки завдає сину моральних переживань та страждань, негативно на нього впливає, завдає шкоди його психологічному здоров`ю. Відповідачку характеризує негативно, оскільки вона не має постійної роботи, не дбає про своїх дітей належним чином.
Посилаючись на положення ст. 164 СК України позивач просить задовольнити його вимоги.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на вищевказані факти та докази, не заперечував, щодо винесення заочного рішення. Окрім того, надав суду пояснення, та зазначив, що він та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю з початку 2013 року та мають спільного сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а починаючи з 2017 року між ним та ОСОБА_3 стали виникати непорозуміння та сварки і як наслідок вони з відповідачкою перестали проживати разом. Вона забравши сина ОСОБА_5 , стала проживати окремо, однак як виявилося через деякий час ОСОБА_3 не приділяла їх спільному сину належну увагу, не забезпечувала нормальні умови життя сина. Тому, як зазначає позивач він вирішив забрати сина до себе і займатися його вихованням і створити сину нормальні умови для проживання. Натепер він разом з сином ОСОБА_5 проживає по АДРЕСА_1 , у належній йому квартирі. ОСОБА_5 навчається в школі, має добрі відносини з ним, як батьком, натомість мамою не цікавиться, оскільки вона не бере участі в його житті. Протягом останніх років його мати свідомо не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку сина. На запитання відповів, що відповідачка, ще має свою дочку ОСОБА_7 , яка проживає з нею і якою вона теж піклується неналежним чином. Позивач зазначає, що натепер відповідачка перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, тобто вона вже має іншу родину. Інколи, ОСОБА_3 брала сина погратися, робила з ним світлини, які поширювала на своїй сторінці в соціальних мережах, що робила заради того, щоб переконати свого батька, який давав їй кошти для свого онука ОСОБА_5 , що син проживає з нею. На запитання позивач відповів, що має добрі відносини з батьками відповідачки, зазначив, що вони намагалися допомогти ОСОБА_3 з дітьми, однак вона таку підтримку не цінує та не надає перевагу дітям і догляду за ними, оскільки переважну більшість свого часу проводить в мережі Інтернет.
Відповідачка ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судову повістку відповідачці було надіслано за останньою відомою адресою її місця проживання.
Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області за № 211 від 18.01.2024 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 22).
Із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що адресовані відповідачці ОСОБА_3 повістки про виклик до суду повернуті на адресу суду із відміткою працівника поштового зв`язку, про те що повістки отримані ОСОБА_3 особисто. (а.с. 27, 52, 66, 82, 99).
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).
Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина третя статті 27 ЦПК України).
Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Також судом враховано висновок Європейський суд з прав людини зробив, про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).
Тобто відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце судового засідання згідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини неявки та у встановлений судом строк не надіслала відзив на позовну заяву.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Богуславської міської ради - Калінська О.А. в судовому засіданні просила врахувати при ухваленні рішення висновок органу опіки та піклування від 21.02.2024. При цьому, враховуючи те що в судовому засіданні було заслухано свідків та самого неповнолітнього ОСОБА_4 зауважила, що характеристика батька дитини є позитивною, він приймає головну участь у вихованні сина, щодо негативної участі мами у вихованні сина не було нічого зазначено. При допиті неповнолітнього прослідковуються внутрішні переживання неповнолітнього ОСОБА_5 , щодо відсутності мами в його житті, видно, що він потребує і материнської турботи. Так, ОСОБА_5 не зміг висловити свою думку щодо можливого його спілкуватися та контакту з мамою, що свідчить про те що для дитини це є певною травмою. Батько ОСОБА_1 створив максимально належні та комфортні умови для проживання сина. Переконати ОСОБА_3 надати пояснення з приводу заявленого позову не представилося можливим, лише письмовою заявою остання повідомила, що не може виконувати батьківські обов`язки у зв`язку із певними власними проблемами, та не заперечує про позбавлення її батьківських прав.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків та дослідивши письмові докази, вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 20 червня 2014 року виконавчим комітетом Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області, являються батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).
Відповідно до копії паспорта громадянина України НОМЕР_2 , виданого 24.09.1996 Богуславським РВ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).
Аналогічні дані щодо зареєстрованого та фактичного місця проживання, зазначені й у довідці від 29.08.2018 за № 589, виданій на ім`я дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).
Крім того, той факт, що дитина сторін проживає із батьком ОСОБА_1 , підтверджується довідкою № 2616 від 27.12.2023 про склад сім`ї, виданою КП БМР «Богуславблагоустрій» (а.с. 15).
Відповідно до характеристики наданої позивачу ОСОБА_1 за місцем проживання, він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 з 1991 року. ОСОБА_1 неодружений, має сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Місце роботи: ТОВ «Українська Торгівельна База». За місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 13).
Відповідно до копії паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 21.10.2021 органом 3221, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в м.Хмельницький Хмельницької області, Україна, РНОКПП: НОМЕР_4 (а.с.6).
Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 5410 від 02.11.2021, підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).
Як вбачається з довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області за № 211 від 18.01.2024, відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.22).
03 вересня 2021 року відповідачка ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_7 і їй присвоєно прізвище ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 03.09.2021 Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.9).
Довідкою директора Опорного закладу освіти Богуславського академічного ліцею № 1 ОЗО Богуславської міської ради Київської області Івченко К.А. № 369 від 28.12.2023 про участь матері учня 4-Г класу - ОСОБА_4 у шкільному житті дитини, підтверджується, що учень регулярно відвідує заняття в ліцеї, він завжди охайний, доглянутий. Батько ОСОБА_1 спілкується з педагогами, які навчають дитину, цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори. Мати ОСОБА_12 контакту із ліцеєм де навчаються її син не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с.12).
Згідно довідки КНП БМР «Богуславський ЦПМСД» № 36 від 28.12.2023, на прийом до лікаря-педіатра дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з`являється у присутності батька - ОСОБА_1 (а.с.14).
Згідно акту обстеження житлово - побутових умов проживання, складеного 22 грудня 2022 року, комісією в складі депутата Богуславської міської ради ОСОБА_13 та сусідів по АДРЕСА_3 , вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).
Рішенням виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області № 46/2 від 21.02.2024 вирішено затвердити висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з додатком (а.с. 33).

Згідно висновку виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 21 лютого 2024 року, керуючись ст. 19 Сімейного кодексу України виконавчий комітет Богуславської міської ради, як орган опіки та піклування, не може зробити висновок щодо наявності підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34-35).

Окрім вказаних письмових доказів в обґрунтування позовних вимог, за клопотанням позивача допитані свідки, які надали наступні пояснення.

Так, в судовому засіданні 08.05.2024 свідок ОСОБА_14 , яка є особою пенсійного віку та є рідною матір`ю позивача ОСОБА_1 і бабусею ОСОБА_5 , проживає в по АДРЕСА_4 , в судовому засіданні повідомила, що її син в 2013 році познайомився з ОСОБА_3 , яка мала дочку ОСОБА_7 , з якою вони стали разом проживати в квартирі сина протягом трьох років. 30 травня 2014 року у ОСОБА_1 з ОСОБА_3 народився син ОСОБА_5 . Протягом деякого часу син з ОСОБА_3 та онуком проживали разом, а згодом в 2017 році ОСОБА_3 стала сваритися з сином, і забравши свою дочку і сина ОСОБА_5 вона поїхала від ОСОБА_1 . Згодом ОСОБА_3 повернула ОСОБА_5 батькові, оскільки не могла забезпечити нормальні умови проживання дитині, при цьому обіцяла, що буде до дитини приїжджати і допомагати грошима. Десь з дворічного віку ОСОБА_1 виховує сам сина ОСОБА_5 і забезпечує його всім необхідним. Мати ОСОБА_3 не навідується до сина та не займається його вихованням. ОСОБА_5 втратив до неї будь-які хороші почуття та родинний зв`язок з нею. На запитання відповіла, що під час спільного проживання ОСОБА_3 з її сином і онуком, невістка була неопрятна, невідповідальна, неспроможна була підтримувати сімейний побут.

Свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні повідомила, що вона тимчасово не працює, проживає в по АДРЕСА_5 і дуже добре знає ОСОБА_1 є його знайомою. Зокрема зазначає, що з ОСОБА_1 вона знайома більше 20 років, ОСОБА_3 бачила декілька разів, добре її не знає. ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не значний час проживали разом і в них народився син ОСОБА_5 , яким натепер ОСОБА_3 не займається, лише періодично бере сина на фотосесії і фото та відео розміщує в соціальних мережах. В особистих повідомленнях на запитання ОСОБА_3 їй повідомила, що син проживає з батьком, а до себе вона його бере лише погратися. ОСОБА_3 полюбляє проводити час в інтернеті. Займається вихованням свого сина ОСОБА_5 тато ОСОБА_1 з самого його дитинства. На запитання відповіла, що за порадами щодо виховання сина ОСОБА_1 до неї не звертався, оскільки і без таких добре справляється зі своїми батьківськими обов`язками.

Свідок ОСОБА_17 , в судовому засіданні повідомила, що вона працює вихователем в садочку № НОМЕР_5 , проживає в по АДРЕСА_6 , перебуває з позивачем в родинних і дружніх відносинах, є кумою позивача. Зазначила, що позивача вона знає дуже добре, а його ОСОБА_3 знає мало. Причини розлуки ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не знає. При цьому, зазначила, що син ОСОБА_1 відвідував садочок, де вона працює. Підтвердила, що ОСОБА_5 мама з садочка не забирала. Підтверджує також той факт, що коли ОСОБА_3 забирала ОСОБА_5 в батька, вона водила сина в кафе, фотографувалася з ним і викладала фото в соціальні мережі. Натепер вже тривалий час ОСОБА_5 проживає саме з батьком по АДРЕСА_3 . На запитання відповіла, що ОСОБА_5 звик до відсутності мами в його житі, він за неї особливо не згадує.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в по АДРЕСА_3 , працює ТОВ «Глобал Сейл». З позивачем перебуває в дружніх відносинах, а також з ОСОБА_1 вони є кумами. Сім`ю ОСОБА_1 знає добре, пам`ятає той час коли ОСОБА_3 була вагітною та проживала разом з ОСОБА_1 однією сім`єю. ОСОБА_3 свого сина ОСОБА_5 залишила, ще до досягнення ним трирічного віку і з того часу його вихованням і утриманням займається лише ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 не займається вихованням свого сина. Знає, що інколи ОСОБА_3 брала ОСОБА_5 погуляти і повертала його назад батькові. На запитання чи намагалася ОСОБА_3 виправитися, та намагатися частіше спілкуватися з дитиною відповіла, що їй про таке не відомо. Також, відповіла, що в її присутності ОСОБА_5 про маму не згадував.

Свідок ОСОБА_19 , надала наступні пояснення в судовому засіданні. Проживає вона по АДРЕСА_7 є працюючою. З позивачем перебуває в дружніх відносинах. Про сім`ю ОСОБА_1 сказати не може нічого, оскільки як такої їх сім`ї вона не бачила. Під час прогулянок ОСОБА_5 з батьком, бачила лише позитивне спілкування батька і сина. ОСОБА_3 особливо не знає, знайомилися напочатку їх з ОСОБА_1 знайомства. Причин з яких ОСОБА_1 з ОСОБА_3 натепер не проживають вона не знає. Достовірно знає, що ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_1 , а про участь мами в житті ОСОБА_5 нічого сказати не може. Від ОСОБА_1 знає, що ОСОБА_3 з ОСОБА_5 не спілкується, сину не допомагає. На запитання, чи відбуваються зустрічі між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , відповіла, що їй такі факти не відомі, однак зазначила, що бачила фото в соціальних мережах ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . На запитання відповіла, що позбавлення батьківських прав не буде травмувати ОСОБА_5 , оскільки він протягом тривалого часу відвик він матері.

Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в присутності педагога ОСОБА_20 , в судовому засіданні 20.06.224 пояснив, що він навчається в ліцеї № 1 м. Богуслав та перейшов до п`ятого класу. Мешкає з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . На запитання відповів, що мама з ними вже давно не проживає, не спілкується. З днем народження мама його ніколи не вітає, не телефонує, останнього разу бачив її восени, знає, що в нього є старша сестра. На запитання, чи хотів би проживати разом з мамою, бачитися та спілкуватися з нею, відповів що не знає, сказав, що звик жити разом з татом.

Педагог ОСОБА_20 , в судовому засіданні на запитання відповіла, що за період навчання ОСОБА_4 в молодшій школі мами ОСОБА_5 в школі не бачила. ОСОБА_5 характеризувала, як здібного і хорошого учня. Сам ОСОБА_5 нічого про маму не говорить, проживає разом з татом ОСОБА_1 .

Таким чином свідки неоднозначно підтвердили той факт, що відповідачка ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні сина, та ухиляється від виховання дитини.

Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема, Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Так, ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Статтею 9 даної Конвенції, передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу статті 6 Декларації, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (Заява № 39948/06) зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Суд також наголосив, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року у справі № 215/3495/21 у п.53 - «Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини діях батьків». У п.54 зазначеної постанови Верховний суд зазначив: «Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17». Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Так, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до положень ч. 6 зазначеної норми Закону суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Богуславської міської ради в своєму висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 21 лютого 2024 року, вважає, що не може зробити висновок щодо наявності підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Із тексту зазначеного висновку вбачається, що при спілкуванні в телефонному режимі працівників служби з ОСОБА_3 та додатково письмовою заявою остання повідомила, що не може виконувати батьківські обов`язки у зв`язку із певними власними проблемами, та не заперечує про позбавлення її батьківських прав (а.с.34-35).

Аналізуючи висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її сина ОСОБА_4 , разом з іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду у їхній сукупності, суд вважає, що даний висновок, є обґрунтованим, у зв`язку з чим не підтверджено системної асоціальної поведінки, злісної вини відповідачки ОСОБА_3 в ухиленні від виконання нею батьківських обов`язків щодо її сина ОСОБА_5 .

Як було встановлено в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 тривалий час проживає з батьком ОСОБА_1 і його емоційний контакт з матір`ю ОСОБА_3 у певній мірі було втрачено саме під впливом цих обставин. Однак, вочевидь дитина потребує і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток. Так, будучи допитаним в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 не зміг висловити свою думку щодо можливого його спілкуватися та контакту з мамою. Разом з тим, під час розгляду справи доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дитиною або шкідливість таких контактів для дитини не було здобуто.

Також, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його матері по відношенню до сина батьківських прав, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом не встановлені суттєві порушення прав малолітньої дитини з боку його матері.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склалися у даному випадку застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Разом з тим, враховуючи поведінку відповідачки, щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_3 , що у разі зміни її поведінки та ухилення від виконання нею батьківських обов`язків щодо її сина ОСОБА_5 вона буде позбавлена батьківських прав.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 142, 259, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 164, 170 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Богуславської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та про необхідність зміни ставлення до його виховання, і про можливі наслідки у разі її неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: суддя К. С. Романенко