Справа №717/367/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Туржанського В.В.

за участі секретаря: Тихоненко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Представник позивача ОСОБА_3 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить визначити місцем проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_5 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області зустрічний позов у якому просить визначити місцем проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з їх батьком - ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області як орган опіки та піклування.

виконавчий комітет Городенківської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування.

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов, та не визнала зустрічний позов. ОСОБА_1 пояснила, що відповідач зловживав спиртними напоями. ОСОБА_1 боялася за дітей, а тому забрала їх. Протягом року ОСОБА_2 приїжджав до дітей біля шести разів. Влітку 2023 року дітей відвезли в м. Чернівці, де їх зустріла сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_7 . Через десять днів ОСОБА_1 поїхала і забрала дітей у ОСОБА_2 . Коли ОСОБА_2 приїжджав, він проводив з дітьми мало часу. ОСОБА_1 не готова ризикувати своїм життям та життям свої дітей. ОСОБА_2 в стані сп`яніння не адекватний. Перед зимовими канікулами, у грудні 2023 року ОСОБА_2 написав заяву у службу у справах дітей Городенківського району, у якій зазначив, що ОСОБА_1 не дозволяє йому бачитися із дітьми. В службі ОСОБА_1 порадили вирішити це питання мирно і передати ОСОБА_8 дітей. 25 або 26 грудня 2023 року ОСОБА_2 забрав дітей з с. Чернятин. Через два дні ОСОБА_1 зателефонував син і сказав, що не хоче повертатися із залишається жити з батьком. В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до служби у справах дітей щоб повернути дітей. ОСОБА_1 приїхала в с. Ленківці щоб забрати дітей, але забрала лише доньку, оскільки син з нею не поїхав. Донька важко переносить розлуку із братом. Після цього ОСОБА_1 подала позов про розірвання шлюбу. ОСОБА_4 живе із ОСОБА_2 з 25 грудня 2023 року. ОСОБА_4 пояснив, що хоче жити в с. Ленківці, оскільки там живуть його друзі, там йому «рідніше».

Представник позивачки адвокат Степаненко А.Т. в судовому засіданні підтримав позов ОСОБА_1 та пояснив, що позивачка вважає, що відповідач не зможе утримувати та виховувати сина. Просить врахувати, що ОСОБА_2 ставить життя сина під загрозу, а саме дозволяє йому керувати мопедом, залишає сина самого вдома, не сприяє додатковому розвитку сина, оскільки ОСОБА_4 не відвідує гуртки, багато грається телефоном.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та підтримав зустрічний позов. ОСОБА_2 пояснив, що діти хочуть жити з ним. ОСОБА_1 забороняла ОСОБА_2 спілкуватися з дітьми, не давала спілкуватися по телефону, коли ОСОБА_2 приїжджав до дітей, позивачка з дітьми їхали до родичів. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не живуть однією сім`єю з січня 2023 року. З того часу ОСОБА_9 приїжджав і бачився з дітьми 4-5 разів. ОСОБА_2 спілкувався з дітьми по телефону. Діти розповіли, що ОСОБА_1 забирала у дітей телефони, щоб вони не спілкувалися із батьком. Коли діти жили з ОСОБА_1 , він давав дітям кошти, купував солодощі, купив дітям телефони. ОСОБА_2 пропонував ОСОБА_1 гроші, але вона казала питати дітей що їм потрібно. Зараз ОСОБА_4 живе із ОСОБА_2 . З часу народження і до 2023 року діти жили в с. Ленківці. В січні 2023 року ОСОБА_1 забрала дітей і поїхала до своєї матері в с. Чернятин. Дітям там не сподобалося і вони просили забрати їх додому. Позивачка не дозволяла забрати дітей. З цього приводу ОСОБА_2 звертався до служби у справах дітей. ОСОБА_4 відвідує школу в с. Ленківці. ОСОБА_2 має будинок в с. Ленківці, де у сина є своя кімната. Син пояснив, що хоче жити в с. Ленківці, у нього тут друзі. Донька пояснювала, що дід ОСОБА_10 кричить на неї, мати на неї кричить, забирають телефон. ОСОБА_2 щодня телефонує доньці, але дитина може розмовляти лише коли нікого немає вдома. Крім того, ОСОБА_6 телефонує йому сама. В с. Ленківці донька відвідувала школу та дитячий садок. Донька казала ОСОБА_2 що хоче жити в с. Ленківці. ОСОБА_2 має постійний дохід. Чому дружина переїхала до своїх батьків ОСОБА_2 пояснити не може. ОСОБА_4 закінчив п`ятий клас, навчається добре, ОСОБА_2 спілкується із класним керівником. З грудня 2023 року ОСОБА_4 живе зі ОСОБА_2 З донькою ОСОБА_2 спілкується лише по телефону. ОСОБА_1 та її батьки відмовляються спілкуватися із ОСОБА_2 .

Представник відповідача адвокат Кусмарцев М.О. в судовому засіданні підтримав зустрічний позов та пояснив, що діти народилися в АДРЕСА_2 . У 2023 році ОСОБА_1 змінила місце проживання і забрала дітей, тобто примусово змінила місце проживання дітей. ОСОБА_1 перешкоджала ОСОБА_2 бачитися з дітьми. ОСОБА_2 має житло та дохід. Відсутні підстави, які б перешкоджали визначити місце проживання дітей із ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що живе в с. Ленківці з батьком, навчається у шостому класі в школі в с. Ленківці. ОСОБА_4 хоче жити з батьком в с. Ленківці. ОСОБА_4 хоче щоб вони всі жили разом в с. Ленківці, оскільки тут йому «рідніше», тут його друзі.

ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що живе в с. Чернятин, перейшла в третій клас в школі в с. Чернятин, також відвідує танцювальний гурток. ОСОБА_6 не дала відповіді на питання з ким із батьків та де саме бажає жити.

Представник виконавчого комітету Городенківської міської ради Івано-Франківської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. Городенківська міська рада не надіслала до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дітьми, брати участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Городенківської міської ради від 01 лютого 2024 року №800, згідно до якого виконавчий комітетт вирішив визнати місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 біля їх матері ОСОБА_1 .

За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах про визначення місця проживання малолітньої дитини участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати до суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Тлумачення змісту зазначених приписів СК України дає змогу зробити висновок, що вони не допускають винятків щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливості надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак ухвалення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом захищають права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Однак невчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень. Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, суд не може відмовити в ухваленні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку. Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступі до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник виконавчого комітету Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області як органу опіки та піклування в судове засідання не з?явився. Згідно висновку органу опіки та Кельменецької селищної ради затвердженого рішення виконавчого комітету Кельменецької селищної ради № 114 від 17 травня 2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 біля батька ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказана обставина стверджується копіями свідоцтв про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

З січня 2023 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 спільно не проживають.

З часу народження ОСОБА_4 та ОСОБА_6 жили із батьками в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області.

З січня 2023 року до кінця грудня 2023 року ОСОБА_4 жив із ОСОБА_1 в с. Чернятин Коломийського району Івано-Франківської області. З кінця грудня 2023 року ОСОБА_4 живе із своїм батьком в с. Ленківці Дністровського району Чернівецької області, навчається в школі в с. Ленківці. Вказана обставина визнається сторонами.

ОСОБА_6 з січня 2023 року живе із ОСОБА_1 в с. Чернятин Коломийського району Івано-Франківської області, навчається в школі в с. Чернятин. Вказана обставина визнається сторонами.

Сторони не дійшли згоди щодо визначення з ким із батьків проживатимуть їх діти. Суд враховує, що ОСОБА_4 в судовому засідання пояснив, що проживає і бажає надалі проживати з батьком. ОСОБА_6 пояснила, що проживає із матір`ю і відмовилася відповідати на питання з ким із батьків та де бажає жити.

Суд вважає, що позивачка та відповідач створили необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Проживання ОСОБА_4 з батьком відповідає його інтересам. Вказана обставина стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 від 03 січня 2024 року, висновком органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 біля батька ОСОБА_2 затвердженого рішенням виконавчого комітету Кельменецької селищної ради №114 від 17 травня 2024 року.

Проживання ОСОБА_6 з матір`ю відповідає її інтересам. Вказана обставина стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов у господарстві по АДРЕСА_1 від 22 грудня 2023 року.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» слідує, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Суд в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримуючись норм матеріального права, враховуючи висновок виконавчого комітету Кельменецької селищної ради як органу опіки та піклування щодо можливості визначення місця проживання дітей з батьком, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, а також прихильність ОСОБА_4 до батька, з урахуванням обставин справи, для забезпечення прав та інтересів дитини дійшов висновку, що місце проживання ОСОБА_4 має бути визначено разом із батьком, який створив сприятливі умови для проживання дитини.

Разом з тим, суд вважає, що підстави для визначення місця проживання ОСОБА_6 зі батьком на момент розгляду справи відсутні.

Суд вважає, що зміна місця проживання дітей, яка спричинить порушення стійких, усталених зв`язків дитини з оточенням і звичним середовищем, не відповідає найкращим інтересам дитини.

Суд враховує, що сторони не надали суду доказів, що одним із них створені більш сприятливі умови для проживання дітей. Сторони не надали суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання сина сторін з батьком суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання сина з матір`ю матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення його проживати разом із батьком у звичному для нього середовищі, що є підставою для визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком.

Суд враховує, що сторони не надали суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання доньки сторін з матір`ю суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання доньки із батьком матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із матір`ю у звичному для неї середовищі.

На думку суду, висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_6 із батьком недостатньо обґрунтований. Наведене обґрунтування визначення місця проживання доньки із батьком не доводить, що це матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із матір`ю у звичному для неї середовищі.

Згідно до ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що в даному випадку висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам ОСОБА_6 .

Оскільки СК України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини.

Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо не придатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).

Такий алгоритм має бути врахований при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини з огляду на норми ст. 160 СК України, у тому числі у спорі між батьками.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя.

Позивачка і відповідач мають позитивні характеристики, створили належні умови для проживання дітей, мають дохід. Проте визначальним у цих правовідносинах є те, що відібрання дітей може негативно позначитися на самих дітях. Суд враховує, що діти з народження протягом тривалого часу, тобто з січня 2023 року весь час проживали, а ОСОБА_4 і на момент розгляду справи проживає в с. Ленківці із батьком, який займається його вихованням, піклуванням, підтриманням здоров`я та матеріальним забезпеченням. Разом з тим, ОСОБА_6 з січня 2023 року живе в с. Чернятин Коломийського району Івано-Франківської області із матір`ю.

Беручи за основу у вирішенні цього спору принцип найкращих інтересів дітей, суд звертає увагу на те, що відібрання дітей не буде сприяти забезпеченню спокійного та стійкого середовища для них, стане емоційним стресом, не буде враховано і їх поглядів, що у сукупності охоплює складові елементи вказаного принципу. В даному випадку проживання сина разом із батьком, а доньки разом із матір`ю, становить для них звичне стабільне сімейне середовище.

Таким чином, суд, розуміючи складність ситуації, вважає, що спір слід вирішити на користь відмови у відібранні дітей.

Суд вважає, що в інтересах дітей в ситуації, що склалася у цій справі, недоцільно вилучати дітей із звичного стабільного сімейного середовища.

Ухвалюючи рішення суд враховує інтереси дітей, необхідність збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпеку дітей, вразливий стан дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, піклування батьків про дітей, відносини між дітьми і батьками, тривалий строк проживання батька із сином, а доньки із матір`ю, ставлення дітей до батьків, психологічний стан дітей у разі передачі одному із батьків, враховуючи, що син в добровільному порядку відмовився перейти проживати із матір`ю, а донька не бажає сказати з ким із батьків вона бажає жити.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд враховує, що на момент розгляду справи син сторін проживає із батьком і бажає надалі проживати із батьком, а донька сторін живе із матір`ю.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити. Позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково.

На підставі ст. ст. 161, 171, 179 - 183, 186, 191 СК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 з його батьком ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки в рахунок відшкодування судових витрат понесених на сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Надіслати сторонам копії рішення протягом двох днів з дня його складання.

Повне рішення суду складено 16 серпня 2024 року.

Суддя: