Провадження № 22-ц/801/1455/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 рокуСправа № 127/39356/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Берегового О. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 16 квітня 2024 року у м. Вінниці суддею цього суду ОСОБА_4 , дата складання його повного тексту 26 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

19.12.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи позов наступними обставинами. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є її батьками. Позивач досягла повноліття, продовжує навчатись на 1-му курсі Ягеллонського університету м. Краків на контрактній основі на денній формі, у зв`язку із чим вона не має можливості працювати та самостійно себе забезпечувати, стипендії не отримує, потребує матеріальної допомоги батька. Витрати на проживання та оплату навчання несе її мати ОСОБА_3 . Батько жодної участі в утриманні не приймає, хоча є працездатним, має постійний дохід і має можливість надавати матеріальну допомогу в достатньому розмірі. На підставі ст. 199, 200 СК України позивач ОСОБА_1 просила стягувати з відповідача аліменти в сумі 10 000 грн. щомісяця, від дня звернення до суду з позовом і до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення 23 років.

16 квітня 2024 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області постановлено позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь повнолітньої доньки ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1 514 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 19.12.2023 року і на період навчання в Ягеллонському університеті у м. Краків, Польща, але не більше, ніж до досягнення 23 річного віку.

В решті позову відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на наявність всіх підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що

що ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття. Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 стала студенткою Ягеллонського університету у м. Кракові з вересня 2023 року.

Договір про надання освітніх послуг в матеріалах справи відсутній, проте сторони в судовому засіданні визнали, що на момент звернення до суду з відповідним позовом позивач навчалась в університеті.

Ягеллонським університетом у м. Кракові 01.10.2023 року виданий студентський квиток ОСОБА_5 (№ особової справи 1208506, і.н. НОМЕР_1 ), дійсний до 31.03.2024 року (а.с. 10).

Згідно підтвердження внесення оплати від 08.11.2023 року (з перекладом українською мовою), на рахунок Ягеллонського університету у м. Кракові платник ОСОБА_6 внесла ІІ частину плати за навчання 800,00 злотих (а.с. 11,12).

Згідно наданих квитанцій з жовтня 2023 року по січень 2024 року відповідач ОСОБА_2 перерахував на рахунок позивача ОСОБА_7 кошти: 02.10.2023 року в сумі 15 000 грн., 09.10.2023 року 15 000, 00 грн., 08.11.2023 16 000 грн., 19.12.2023 року 15 000 грн., 1 500 грн., 17.01.2024 1 500 грн., 18.01.2024 15 000 грн., 19.01.2024 3 500 грн., 17.01.2024 3 000 грн. (а.с. 26-32).

Дані обставини також визнала представник позивача ОСОБА_8 , про що зазначила у відповіді на відзив.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також є батьками ОСОБА_9 , 2012 р.н. та ОСОБА_10 , 2016 р.н. (а.с. 42, 43).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі 1 600 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.12.2023 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 70-71).

Відповідач ОСОБА_2 працює менеджером з продажу сільгосппродукції ПП «Колос-лан», з липня 2023 року по грудень 2023 року його дохід склав 44 400 грн. без визначення обов`язкових податків, платежів, а до виплати - 35 742 грн. (а.с. 49).

Згідно витягів з Реєстру територіальної громади та довідки квартального комітету «Тяжилів» від 08.09.2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також їх діти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 зареєстровані і проживають в АДРЕСА_1 (а.с. 45-48).

Сторони визнали, що на час розгляду справи проживають разом в будинку по АДРЕСА_1 .

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

У постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 337/642/22 зроблено висновок про те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: досягнення донькою 18-річного віку; продовження нею навчання на контрактній основі, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; можливість відповідача надавати матеріальну допомогу та наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, визначивши аліменти, які підлягають стягненню, у розмірі 1 514 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і на період навчання в університеті але не більше, ніж до досягнення донькою 23 річного віку.

Більшість доводів апеляційної скарги фактично зводяться до твердження про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано, що позивачкою не надано доказів продовження нею навчання у вказаному університеті. Однак такі доводи не можна визнати обґрунтованими, оскільки сторона відповідача не заперечувала тієї обставини, що на час подачі позову позивач навчалася в університеті, а відповідно до виданого їй студентського квитка він дійсний до 31.03.2024 року і хоча оскаржуване рішення суду ухвалено 16.04.2024 року, суд ухвалив стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, починаючи з дня звернення її до суду і на період навчання в названому університеті але не більше, ніж до досягнення нею 23 річного віку, тому відповідач не зобов`язаний за цим рішенням суду сплачувати аліменти за межами періоду навчання позивачки. За таких обставин у разі звернення цього рішення до примусового виконання ОСОБА_2 не позбавлений буде можливості надати виконавцю, який здійснюватиме його примусове виконання, докази закінчення повнолітньою донькою навчання або заявити клопотання про витребування таких доказів виконавцем.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів існування у неї потреби у матеріальній допомозі також не можна визнати обґрунтованими, оскільки вказаними вище доказами підтверджується факт навчання позивачки у названому університеті протягом певного періоду, за що нею сплачено кошти, чого відповідач не заперечував раніше, а навпаки сам перераховував їй кошти у зв`язку із існуванням у неї потреби у матеріальній допомозі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у батька можливості надавати повнолітній доньці допомогу є безпідставними, оскільки ця обставина перевірялася судом першої інстанції, внаслідок чого судом встановлено, що доказів скрутного матеріального становища, що унеможливлює утримання повнолітньої доньки ОСОБА_14 , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, відповідач ОСОБА_2 суду не надав.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2024 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

О. Ю. Береговий